ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/471/22 Справа № 185/10242/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого        Городничої В.С.,
       суддів                Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
                                       В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2018 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг, підписала анкету-заяву № б/н від 18 липня 2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту.У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала у зв`язку з чим станом на 28 жовтня 2018 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 065,58 грн, яка складається з: 3 290,77 грн - заборгованість за тілом кредита, 19 929,99 грн — заборгованість за відсотками за користуванням кредитом; 10 651,55 грн - пеня; 500,00 грн — штраф (фіксована частина); 1 693,60 грн — штраф (процентна складова). 
       На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 065,58 грн та судові витрати.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредитом за кредитним договором № б/н від 18.07.2010 року станом на 28.10.2018 року у розмірі 3 290,77 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 160,77 грн.
       Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, пені та штрафів, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи.
       Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
       Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 18.07.2010 року було укладено договір № б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
З вищевказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
У зв`язку з порушенням умов договору та невиконання відповідачем своїх зобов`язань, пов`язаних з поверненням кредитних коштів та процентів, станом на 28 жовтня 2018 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 065,58 грн, яка складається з: 3 290,77 грн - заборгованість за тілом кредита, 19 929,99 грн — заборгованість за відсотками за користуванням кредитом; 10 651,55 грн - пеня; 500,00 грн — штраф (фіксована частина); 1 693,60 грн — штраф (процентна складова).
Задовольняючи позов в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 3 290,77 грн, суд першої інстанції посилався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти банку не повернуті.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, пені та штрафів суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості позовних вимог в цій частині, зокрема з того, що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст. ст. 207, 1055 ЦК України.
Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні відсотків, пені та штрафів, оскільки згідно зі змісту апеляційної скарги в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 290,77 грн, фактично отримані та використані позичальником кошти банку не повернуті, та розмір заборгованості відповідачем не спростований. 

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Однак, колегія суддів не може погодитися з обґрунтуванням рішення суду першої інстанції в частині відмовити у стягненні відсотків, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості позовних вимог в цій частині, зокрема з того, що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст. ст. 207, 1055 ЦК України.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався також на Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, оскільки роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення наданого позивачем доказу, а саме: довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду”. Факт підписання вказаної довідки відповідачем не спростовано.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем ОСОБА_1 17 липня 2010 року довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Як видно з вказаної вище довідки, базова відсоткова ставка складає 3,0% в місяць, тобто, 36% на рік, та нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році. 
Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. 
У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 19 929,66 грн процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної позичальником ОСОБА_1 17 липня 2010 року.
Як уже зазначалося вище, Заява позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 36 % на рік.
Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.
Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, з 01.04.2015 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 43,20 % річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.03.2015 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у Довідці позичальника розміру) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 0,00 грн. Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами не підлягають задоволенню, оскільки згідно доказів наявних в матеріалах справи заборгованість за відсотками у відповідача перед Банком відсутня.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог в цій частині. 
Однак, колегія суддів не може погодитися з обґрунтуванням рішення суду першої інстанції в частині відмовити у стягненні пені, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем ОСОБА_1 17 липня 2010 року довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій також визначені зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів.
Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” пеня (1) (базова процентна ставка за договором/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) (1% від заборгованості зараховується раз на місяць при наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення більш ніж 50 грн.), однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, пеня нараховувалась за ставкою вищою ніж та, що була омумовлена сторонами під час підписання кредитного договору, у зв`язку з чим неможливо визначити дійсну суму пені, а тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог в цій частині. 
Однак, колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, Банк, просить стягнути штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та штраф (процентна складова) в розмірі 1 693,60 грн.
Колегія суддів зазначає, що згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, сторони погодили, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає запотрібне стягнути з відповідача на користь позивача штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та 5% від суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 160 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення в частині позовних вимог про стягнення штрафів та ухвалити в цій частині нове про задоволення вказаних вимог частково, змінити рішення суду першої інстанції в частині обгрунтування підстав відмови в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками та пені, а в іншій частині рішення суду - залишити без змін. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, рішення суду підлягає зміні в частині стягнутого розміру судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» збільшивши цей розмір з 160,77 грн до 168,62 грн.
Відповідно до ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 11,63 грн.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів , -

                                       П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» штрафи за кредитним договором № б/н від 18.07.2010 року у розмірі 500,00 грн — штраф (фіксована частина); 160 грн — штраф (процентна складова).
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року - змінити в частині обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та пені.
В іншій частині рішення суду - залишити без змін.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року змінити в частині стягнутого розміру судового збору з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» збільшивши цей розмір з 160,77 грн до 168,62 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 11,63 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова