ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/16875/21 пров. № А/857/6699/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді –доповідача-                                                   Шевчук С.М.,
суддів –                                                                     Нос С.П.
                                                                                  Шинкар Т.І.
за участю секретаря судового засідання               Кушик Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області на ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду від  31 березня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду (постановлену у м.Львів, за правилами  загального позовного провадження, судом під головуванням судді Кухар Н.А., повний текст рішення складено – 04.04.2022року) у справі №380/16875/21 за адміністративним позовом Комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, суд-

                                                       ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Федьковича, 11) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2019 року №0145955712, від 17.10.2019 року № 0083815304, від 14.11.2019 року №0098045304, від 21.01.2020 року№00004905304, від 17.02.2020 року №0022215304, від 25.03.2020 року №0052635304, від 27.04.2020 року №0075325304, від 19.05.2020 року №0084235304, від 27.05.2020 року №0084875304, від 18.08.2020 року №0125985304, від 24.09.2020 року №0005200419, від 22.10.2020 року №0042510419, від 13.11.2020 року №0004790419, від 15.12.2020 року №0022230419 .
Ухвалою  Львівського окружного адміністративного суду від  31 березня 2022 року  позовна заява залишена без розгляду  у зв`язку із пропуском строку звернення позивачем до суду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду від  31 березня 2022 року та направити справу для продовження розгляду.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду  від 03.04.2020року у справі №2540/2576/18 стосувалася строку звернення до суду з позовом про скасування рішення  податкового органу у випадку використання платником процедури адміністративного оскарження цього рішення. Проте, у цій справі процедуру адміністративного оскарження судового рішення позивач  не використовував, а тому мав законні сподівання на можливість оскарження обумовлених податкових повідомлень –рішень у межах строку 1095 днів з дня їх винесення. Вказує, зміна судової практики щодо строків звернення до суду з позовом про скасування  податкових повідомлень – рішень відбулася вже після прийняття оскаржуваних у цій справі рішень, а тому позивач мав обґрунтовані очікування на те, що він може їх оскаржити в судовому порядку протягом 1095 днів відповідно до висновків Верховного Суду які існували на момент їх прийняття.
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
В судовому засіданні представник позивача Бердар С.В. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Войтків З.Б. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи ухвалу про  залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду та на пропозицію суду першої інстанції будь-яких обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом не надав.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2019 року №0145955712, від 17.10.2019 року № 0083815304, від 14.11.2019 року №0098045304, від 21.01.2020 року№00004905304, від 17.02.2020 року №0022215304, від 25.03.2020 року №0052635304, від 27.04.2020 року №0075325304, від 19.05.2020 року №0084235304, від 27.05.2020 року №0084875304, від 18.08.2020 року №0125985304, від 24.09.2020 року №0005200419, від 22.10.2020 року №0042510419, від 13.11.2020 року №0004790419, від 15.12.2020 року №0022230419  позивач звернувся до суду 30.09.2021року, про що свідчить відтиск поштового штемпеля. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Спірним у цій справі є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування  податкових повідомлень – рішень, а також наявність підстав вважати поважними причини пропуску строку, які пов`язані зі зміною правової позиції Верховного Суду з цього питання.
З матеріалів справи вбачається, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги, відносно того,  що на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень існувала усталена практика процедури оскарження податкових повідомлень - рішень, яка становила 1095 днів,  то колегія суддів урахувала наступне.
Позивач - Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради звернувся до суду з позовом 30 вересня 2021 року.  
Офіційне оприлюднення постанови Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 (якою змінилася судова практика  строків звернення до суду) відбулося 10 грудня 2020 року
У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач навів доводи про неможливість застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 з тих підстав, що висновки  Суду у вказаній справі стосувалися оскарження рішень податкового органу за якими  проводилася процедура  адміністративного оскарження цього рішення.  У даній справі процедура адміністративного оскарження не застосовувалась. 
Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, колегією суддів ураховано, що ухвалюючи постанову від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, Верховний Суд виходив, зокрема, з того, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті. Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Суд дійшов висновку, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду.
Водночас, судова палата дійшла висновку, що пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.
З цих підстав суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і сформулював такий правовий висновок.
При цьому, суд зазначив, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Отже, не можна не погодитися з доводами заявника апеляційної скарги про те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 ПК України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Отож, цей висновок фактично мав універсальний характер.
При цьому колегією суддів ураховано, що предмет спору у межах якого здійснювався  вказаний касаційний перегляд у справі № 500/2486/19, не давав можливості у вказаній адміністративній справі здійснити відступлення від існуючого до цього правозастосування щодо тривалості строку звернення до суду у випадку судового оскарження податкових повідомлень-рішень (рішень про застосування штрафних санкцій) без використання досудового порядку вирішення спору, яке продемонстровано у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а, та зводилось до наявності у платника податків права на звернення до суду з таким позовом протягом встановлених пунктом 102.1 статті 102 ПК України 1095 днів з моменту отримання такого рішення.
Питання щодо дотримання  строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень-рішень у разі, коли платником податків не проводилася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору,  вирішено   лише 27.01.2022 року  судовою палатою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі №160/11673/20 від  27 січня 2022 року, у якій  зазначено наступне:
«стаття 122 КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Однак, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).
Судова палата вважає, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, судова палата відступає від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.
Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.»
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував висновок Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України і дійшов правильного висновку про те, що строк звернення до суду з цим позовом визначається статтею 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Вирішуючи питання відносно того чи є причини приведені позивачем з приводу пропуску процесуального строку  звернення  до суду з даним адміністративним позовом поважними, колегією суддів ураховано наступне.
Як  було зазначено судом вище з  26 листопада 2020 року судовою палатою Верховного Суду  фактично змінено  правову позицію щодо процесуального строку звернення до суду з позовом.   При цьому, обумовлена у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 правова позиція  фактично носила універсальний характер.  Однак, вказана позиція  була висвітлена у справі  про оскарження рішень податкового органу за якими  проводилася процедура  адміністративного оскарження цього рішення.
Відносно ж справ  щодо оскарження рішень податкового органу за якими не  проводилася процедура  адміністративного оскарження цього рішення, то   питання щодо строку звернення до суду з позовом  у зазначеній категорії справ  (у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19) остаточно було урегульовано судовою палатою Верховного Суду   у постанові від 27 січня 2022 року по справі №160/11673/20. 
Зокрема у зазначеній постанові  від 27 січня 2022 року Верховний Суд вказав про   фактичний  відступ  від  раніше викладених  висновків Верховного Суду, відображених у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а щодо  строку звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору та дійшов правового висновку, що у вказаній категорії справ такий строк   становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що незважаючи на фактично універсальний характер правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, у період з 26 листопада 2020 року по  27 січня 2022 року  була відсутня чітка  правова позиція Верхового Суду щодо строків оскарження, яка була б висловлена саме у справах які стосувалися оскарження рішень податкового органу за якими не  проводилася процедура  адміністративного оскарження цього рішення щодо:
незастосування у вказаній категорії справ, встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК України, строку 1095 днів для звернення до суду з  позовом;
відступу  від  раніше викладених  висновків Верховного Суду, відображених у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а щодо  строку звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору. 
Отож зважаючи на приведені фактичні обставини справи на дату  звернення позивача до суду за захистом порушеного права -30 вересня 2021 року,  фактичний відступ Верховним Судом від правових висновків, відображених ним у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а щодо  строків звернення до суду з позовом у справах про оскарження рішень податкового органу у яких не застосовувалася процедура адміністративного оскарження   відбувся  лише 27 січня 2022 року  при розгляді  справи №160/11673/20.
При цьому, колегія суддів зазначає, що питання наявності підстав вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, які пов`язані зі зміною правової позиції Верховного Суду з цього питання було предметом дослідження Верховним Судом у справі № 640/11650/21, за наслідками касаційного розгляду якої було ухвалено постанову від 23 вересня 2021 року. У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Тобто, новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення відповідної постанови Верховного Суду, однак при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.
Аналогічний підхід було продемонстровано Верховним Судом при розгляді справи № 580/3400/20 (постанова від 27 липня 2021 року).
Також судова палата Верховного Суду  у постанові від 27 січня 2022 року по  справі №160/11673/20 акцентувала увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.
Як наслідок, приведені позивачем доводи стосовно наявності правових підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду є такими, що беззаперечно заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, позаяк суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд його справи.
На переконання колегії суддів зміна правової позиції  не може бути перешкодою для доступу  позивача до суду з урахуванням того, що на момент звернення до суду з позовом у такої особи були очікувані та передбачувані сподівання, що для оскарження  в судовому порядку податкових повідомлень рішень у яких не проводилася процедура адміністративного оскарження  платник податків має 1095 днів, позаяк  на дату звернення позивача до суду відступу від правових позицій Верховного Суду, відображених у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а у аналогічній же категорії справ не відбулося, а викладені Верховним Судом висновки у справі № 500/2486/19  від 26 листопада 2020 року з приводу тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду   були відображені при розгляді  справи про оскарження рішень податкового органу за якими  проводилася процедура  адміністративного оскарження цього рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку,  про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги  позивача.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 320, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області  задовольнити.
Ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду від  31 березня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/16875/21 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 19 травня 2022 року