ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 липня 2022 року           справа №200/15123/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Міронова Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 р.  у справі  № 200/15123/21 (головуючий І інстанції суддя Буряк І.В.)  за позовом   ОСОБА_1   до  Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області  про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області,  просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області від 05.10.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області призначити та провести виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини – ОСОБА_2 в порядку та розмірі, що встановлені ст. 12 Закону України “ Про державну допомогу сім`ям з дітьми”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 р.  у справі  № 200/15123/21   позов  задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області від 05.10.2021 про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її заявою від 29.09.2021.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 35-37). 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає,  що у паспорті бюджетної програми управління на 2021 рік по виплатах державної допомоги при народженні дитини не було передбачено кошторисних видатків на виплату допомоги за минулі роки.
Згідно п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Відповідно до ч. 1  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 27.09.2021 № 1421-5000399854 (а.с. 6).
24 травня 2020 року згідно з копією свідоцтва про народження від 10.06.2020 серія НОМЕР_2  позивач народила у м. Москва, Російська Федерація, ОСОБА_2 (а.с.7-8).
29.09.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.
За змістом повідомлення відповідача від 03.10.2021 № 08/3-00679 позивачу відмовлено в призначенні державної допомоги при народженні дитини, оскільки пройшло 12 місяців з дати народження дитини (а.с. 11, 25).
Не погоджуючись із відмовою у призначені допомоги при народженні дитини, позивач звернулась до суду з цим позовом.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
За унормуванням ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ  передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII), який спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Частиною 1 ст. 1 цього Закону визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.
Приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону встановлено, що одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у ст. 11 Закону.
Таким чином допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.
За правилами ст. 11 Закону № 2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 4 лютого 2009 року).
Суд погоджується із відповідачем, що позивач звернулась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини із пропуском строку, встановленого Законом № 2811-XII та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.
Разом із цим суд зазначає, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору чисельності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
Крім цього, за висновком суду допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів саме дитини.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16, висновок якого відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні позивачці допомоги при народженні дитини, прийнято управлінням без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16-а, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто, дії, які він повинен вчинити за законом.
Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи викладене, зважуючи на інтереси дитини та встановлені судом обставини, позивач має право на призначення їй допомоги при народженні дитини, а тому рішення Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області від 05.10.2021 про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини є протиправним та підлягає скасуванню про що зазначено судом першої інстанції. 
Частиною першою та другою  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
І відповідачем не доведено, що у спірних відносинах він діяв правомірно.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст.  205,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління соціального захисту населення Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 р.  у справі  № 200/15123/21 -  залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 р.  у справі  № 200/15123/21- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне  судове  рішення  складено  25 липня 2022 року.

Головуючий    суддя                                                                                  Г.М.Міронова                                                                 
Судді                                                                                                           І.В. Геращенко   
                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв