ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2022 року	Львів	Справа № 2-а-318/11 пров. № А/857/6975/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Кухтея Р. В., Судової-Хомюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2011 року, ухвалену головуючим суддею Горегляд О. І. у м. Кузнецовську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
                                                           ВСТАНОВИВ:
31.01.2011 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 4 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком згідно зі статтями 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 та починаючи з 22.05.2008 з урахуванням виплачених сум. 
Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02.08.2011 позов задоволено частково: зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 22.07.2011 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює одній мінімальній заробітній платі (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 22.07.2011 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), у розмірі, визначеному статтею 51 Закону №796-XII, що дорівнює 15% мінімальної пенсії за віком (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позов залишити без розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про наявність підстав для задоволення позову без врахування того, що позивачу правомірно здійснюється виплата пенсії у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано позицію щодо застосування вимог статті 63 Закону №796-XII, яка була висловлена Верховним Судом України в постанов від 11.11.2008 у справі № 21-41606/08.
З огляду на відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) та є непрацюючим пенсіонером, що проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796-XII (далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 49 Закону №796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до статті 39 Закону №796-XII громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.
Відповідно до статті 51 Закону №796-XII особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком. 
Всупереч вимогам статей 39, 51 Закону №796-XII нарахування та виплату позивачу доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю проведено у фіксованому розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України від                 26.07.1996 № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, як того вимагає вказаний Закон.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають положення статей 39, 51 Закону №796-XII, а не вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.
Пунктом 7 частини 1 Закону України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, відповідно до якого у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
На виконання вимог Закону України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» 06.07.2011 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року.
До набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23.07.2011, до правовідносин щодо нарахування та виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплати до пенсії та додаткової пенсії повинні застосовуватись положення статей 39, 51 Закону №796-XII.
Розмір мінімальної пенсії за віком визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.
Положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком.
Також, слід зазначити, що оскільки стосовно ненарахованих пенсій спеціальними нормативно-правовими актами не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати положення статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що була чинна на час подання позовної заяви), відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Слід зазначити, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки звернулася з позовом лише 31.01.2011 року та не надала доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, а відтак, адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01.01.2007 по 30.07.2010 слід залишити без розгляду.
За таких обставин, позовні вимоги щодо нарахування та виплати доплати до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, підлягають задоволенню за період з 31.07.2010 по 22.07.2011 відповідно до статей 39, 51 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».
Отже, відповідно до статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України слід скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції в частині позовних вимог за період з 01.01.2007 по 30.07.2010 та залишити адміністративний позов в цій частині без розгляду.
В решті доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.
Керуючись статтями 238, 311, 315, 316, 319, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,
                                                П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області задовольнити частково. 
Постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2011 року у справі № 2-а-318/11 в частині позовних вимог про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2007 року по 30 липня 2010 року скасувати та в цій частині позов залишити без розгляду.
В решті постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2011 року у справі № 2-а-318/11 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 19.07.2022