ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/13803/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),    суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року в адміністративній справі №160/13803/21 (суддя у 1 інстанції Сліпець Н.Є.) за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1  шляхом внесення відповідного запису (даних, операцій) до інтегрованої картки платника  пені з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 179 474,31 грн. Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування даних в інформаційній системі органів ДФС шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1    нарахованої пені з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 179 474,31 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 1794,75 грн. 
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №160/13803/21 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок) грн. В задоволенні решти вимог заяви  відмовлено.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове про відмову у задоволені заяви   позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00грн. не відповідають критерію розумності, співмірності та обґрунтованості з урахуванням типовості такої справи та її нескладності. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Так,  згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від     12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
З матеріалів справи слідує, що  представництво інтересів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у справі №160/13803/21 здійснював адвокат ТОВ «Юридична компанія «Мистецтво Права» - Тронько Вячеслав Вікторович, що здійснює адвокатську діяльність на підстаі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4553 від 07.11.2019 року.
Так, ТОВ «Юридична компанія «Мистецтво Права» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1  укладено договір про надання юридичних послуг від 05.07.2021 року №05/07-2.
За умовами договору, сторони погодили вартість правничої допомоги, яку клієнт зобов`язується сплатити протягом трьох робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури.
Пунктом 4.1 договору про надання юридичних послуг передбачено, що вартість послуг, зазначених в п.2.1 договору складає 10  000,00 грн., крім того ПДВ у розмірі 2  000,00 грн., загальна вартість послуг з урахуванням ПДВ складає 12  000,00 грн.
У пункту 2.1 договору зазначено, що юридична компанія зобов`язується надавати замовникові послуги, а саме, робота з матеріалами справи, формування правової позиції, аналіз та збирання доказової бази, підготовка (складання) та подання позовної заяви до суду.
Відповідно до акту надання послуг №105 від 02.12.2021 року, юридичною компанією надано позивачу правничу допомогу, зокрема, здійснила формування правової позиції, аналіз та збирання доказової бази, підготовка (складання) та подання позовної заяви до суду.
Вказані послуги були оплачені позивачем, що підтверджується платіжним дорученням від 06.08.2021 року №2.
Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу вартістю 6000.00 грн. які суд стягнув на користь позивача  є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу.
Враховуючи викладене підстави для скасування додаткового судового рішення відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року в адміністративній справі №160/13803/21 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року в адміністративній справі №160/13803/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва