ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 липня 2022 року           справа №200/11033/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/11033/21 (суддя в І інстанції Дмитрієв  В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                   УСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у невиплаті, починаючи з вересня 2017 року пенсії; визнання протиправним та скасування рішення про призупинення (припинення) виплати пенсії; зобов`язання поновити виплату пенсії негайно після проголошення судового рішення, а також утриматися від подальшого призупинення її виплати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та знаходиться на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком. Вказала, що з вересня 2017 року не отримує пенсійних виплат, вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправними, оскільки відсутні правові підстави для вчинення таких дій.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовані рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №5192 від 22 грудня 2017 року, № 5062 від 28 грудня 2017 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області відновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з січня  2018 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначив, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як внутрішньо перемішена особа. Територіальним управлінням ПФУ, на виконання рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб про скасування дії довідки позивача, відповідно до п.п.3 п. 1 статті 12 Закону України  від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі – Закон № 1706-VII) та п. 7 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач вказав, що для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно подати відповідну заяву та довідку внутрішньо переміщеної особи.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою  України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорту  громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий 16 липня 1997 року Торезьким МВ УМВС України в Донецькій області. Позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_2 . 16 вересня 2016 року позивач отримав довідку №1462013258 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Як убачається з відзиву на адміністративний позов, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ Донецької області.
Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22 грудня 2017 року № 5192 на виконання витягу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб міської ради в м. Новогродівка Донецької області від 15 грудня 2017 року № 15 про скасування дії довідки та зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб припинено виплату пенсії ОСОБА_1 . Вирішено зняти до з`ясування «макетним вводом» з 1 січня 2018 року.
Також, рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28 грудня 2017 року № 5062 на виконання листа комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб Новогродівського міського управління соціального захисту населення від 15 грудня 2017 року №01-24/1577-012 про скасування дії довідки та зняття з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб припинено виплату пенсії ОСОБА_1 . Вирішено зняти до з`ясування «макетним вводом» з 1 січня 2018 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій позов задоволено. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  від 9 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI).
Відповідно ст. 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Згідно ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.
22 листопада 2014 року набрав чинності Закон № 1706-VII, який згідно його преамбули відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ст. 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509  (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.
Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 1 жовтня 2014 року (в редакції Постанови КМУ № 352 від 08.06.2016) (далі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до ч.1 ст.49 Закону № 1058-VI виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду з наступних підстав: - якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; - у разі смерті пенсіонера; - у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; - в інших випадках, передбачених законом. Частиною другою   цієї статті передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону. Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.
8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.
Суд вважає за необхідне зауважити, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-VI. 
При цьому, як убачається з матеріалів справи, 13 березня 2018 року пенсійним органом 22 грудня 2017 року прийнято рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи  та рішенням від 28 грудня 2017 року знято до з`ясування з 1 січня 2018 року.
Слід зазначити, що норми ст. 49 Закону № 1058-VI не містять такої підстави припинення виплати пенсії як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень ст. 49 Закону № 1058-VI. Отже, посилання відповідача в обґрунтування припинення виплати пенсії нормами Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема, у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання пенсіонера є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.
Окрім того, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи. 
У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав. 
У рішенні по справі “Суханов та Ільченко проти України” Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення). 
Конституцією України закріплено право кожного громадянина щодо свободи пересування. Таким чином, не знаходження позивача за місцем проживання/перебування не може бути підставою для припинення виплати пенсії. 
Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив його право на отримання пенсії.
Таким чином, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ураховуючи, що під час розгляду справи встановлено припинення виплати пенсії з січня 2018 року, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовні вимоги шляхом скасування рішення про припинення виплати пенсії, зобов`язання відновити нарахування та  виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з січня 2018 року.
Стосовно позовних вимог в частині негайного поновлення виплати пенсії, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Посилання відповідача як на підставу невиплати позивачеві заборгованості з пенсії на те, що її виплату буде здійснено розпорядниками вищого рівня, суди не приймають до уваги, оскільки відсутність відповідного фінансування, не є передбаченою  законом  підставою для невиплати пенсії.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 200/11033/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 19 липня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук