ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року	Львів	Справа № 300/7290/21 пров. № А/857/7010/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 18 березня 2022 року  у справі № 300/7290/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Чуприна О.В. в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області 18.03.2022 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі – позивачі, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) звернулись з адміністративним позовом до Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (надалі по тексту також - відповідач, сільська рада, Загвіздянська сільська рада) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання розглянути клопотання від 22.09.2021 та від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також прийняти рішення щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 18 березня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області стосовно розгляду клопотання ОСОБА_1 від 22.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09752 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради.
Визнано протиправною бездіяльність Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області стосовно розгляду клопотання ОСОБА_2 від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради.
Зобов`язано Загвіздянську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09752 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради, з прийняттям обґрунтованого рішення відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Зобов`язано Загвіздянську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради, з прийняттям обґрунтованого рішення відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 18 березня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 подав клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,09752 га, яка знаходиться на території Загвіздянської сільської ради. Вказане клопотання було предметом розгляду на сесії сільської ради, проте проект рішення не набрав достатньої кількості голосів для прийняття рішення. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача щодо вирішення питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
У вересні 2021 ОСОБА_1 знову подав клопотання від 22.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Аналогічне клопотання від 23.09.2021 подане ОСОБА_2 . Листами від 26.10.2021 обом позивачам повідомлено про розгляд їхніх клопотань на сесії сільської ради, яка відбулась 21.10.2021. Втім при голосуванні відповідні проекти рішення не отримали достатньої кількості голосів для прийняття рішення. Як повідомив відповідач, позивачами до відповідних заяв подано роздруківки з Публічної кадастрової карти України, що не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України. На переконання відповідача така роздруківка не є графічним матеріалом, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, оскільки із неї неможливо точно ідентифікувати межі та місцевості. Також представник відповідача вказує на дискреційність повноважень Загвіздянської сільської ради щодо передачі земельних ділянок у власність, а тому на його переконання судом не може бути вирішене питання про зобов`язання відповідача вирішити питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачам земельних ділянок. З наведених підстав просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Окрім того, сільською радою направлено поштовим зв`язком клопотання від 09.12.2021 за №2029/02-34, яке надійшло на адресу суду 14.12.2021 про роз`єднання позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в адміністративній справі №300/7290/21 за позовом до Загвіздянської сільської ради, виділивши у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 . Мотивуючи подане клопотання, відповідач вказав на те, що вимоги позивачів пов`язані лише одним і тим самим відповідачем, втім не пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами. Тобто безпосередній предмет позову, а саме земельні ділянки, на які претендують позивачі є різними і докази, подані позивачами також є різними, а відтак позовні вимоги мають бути роз`єднані та слухатись в рамках окремих проваджень.
ОСОБА_1 скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення без змін.
ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Загвіздянської сільської ради із клопотанням від 28.04.2021 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,09752 га за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради. До такого клопотання долучив викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки та копію документів, що посвідчують особу. Одночасно коментоване клопотання скероване на електронну пошту сільської ради.
У відповідь на звернення позивача, виконавчий комітет Загвіздянської сільської ради листом від 18.06.2021 за №833/02-34 повідомив останнього про розгляд поданої заяви від 28.04.2021 на десятій сесії восьмого демократичного скликання сільської ради 15.06.2021, втім при голосуванні відповідний проект рішення не отримав необхідної кількості голосів для прийняття рішення. 
В подальшому ОСОБА_1 у відповідності до статей 1, 13, 19, 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до відповідача із заявою від 10.06.2021, в якій просив надати інформацію у графічному вигляді з позначенням ділянок, а саме інформацію про наявність земель державної та/або комунальної власності, які ще не надані у користування та можуть бути використані та передані безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, для індивідуального дачного будівництва, для будівництва індивідуальних гаражів.
Листом від 16.06.2021 за №807/02-34, сільська рада повідомила позивача про можливість отримання запитуваної інформації із Публічної Карти України.
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 02.07.2021 про надання обґрунтованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою для відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до поданого клопотання від 28.04.2021, а також просив надати витяг із рішення Загвіздянської сільської ради десятої сесії восьмого демократичного скликання від 15.06.2021 щодо надання (відмови) певного дозволу.
На запит-звернення позивача сільська рада листом від 09.08.2021 за №1064/02-34 повідомила про розгляд клопотання від 28.04.2021 на сесії сільської ради 15.06.2021, про що до відома ОСОБА_1 доведено листом від 18.06.2021. При голосуванні проект рішення не отримав необхідної кількості голосів для прийняття рішення, що у свою чергу унеможливлює надання витягу із рішення, так як таке рішення відсутнє.
Матеріали справи свідчать про неодноразові звернення ОСОБА_1 від 02.07.2021, 11.08.2021, 22.09.2021 (в тому числі і подання скарги) до Загвіздянської сільської ради з приводу вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На такі звернення відповідачем надавались відповіді від 22.07.2021 і від 09.09.2021.
З урахуванням змісту відповідей на вказані звернення, надалі, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до відповідача із окремими клопотаннями від 22.09.2021 і 23.09.2021 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовними площами 0,09752 га та 0,096905 га відповідно, за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради. До клопотання позивачі додали викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельних ділянок та копію документів, які посвідчують особу.
У відповідь Загвіздянська сільська рада листами від 26.10.2021 за №1454/1/02-34 і №1454/2/02-34 повідомила позивачів про розгляд їхніх клопотань на сесії сільської ради, яка відбулась 21.10.2021, однак при голосуванні відповідний проект рішень не отримав необхідної кількості голосів для прийняття рішення. На підтвердження коментованих обставин відповідач долучив до листів копію проекту рішення і копію відомості поіменного голосування за рішення.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка вирявилася у порушенні суб`єктом владних повноважень процедури розгляду клопотання від 22.09.2021 та від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, звернулись до суду з метою захисту своїх порушених прав на безоплатне отримання земельних ділянок.
Оцінюючи спірні правовідносини що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі – ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України).
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідного органу із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якої органи, визначені в статті 118 Земельного кодексу України, в місячний строк приймають одне з відповідних рішень.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати такий дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 22.12.2018 (справа № 804/1469/17).
Як встановлено з матеріалів справи, то такі засвідчують подію звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Загвіздянської сільської ради із клопотанням від 22.09.2021 і 23.09.2021 відповідно про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовними площами 0,09752 га та 0,096905 га «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради. До клопотання позивачі додали викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельних ділянок та копію документів, що посвідчують особу. 
Проте, сільська рада листами від 26.10.2021 за №1454/1/02-34 і №1454/2/02-34, повідомила позивачів про розгляд поданих клопотань 21.10.2021 на сесії сільської ради, на якій відповідний проект рішення при голосуванні не отримав необхідної кількості голосів для прийняття відповідного рішення.
Щодо покликання відповідача на долучення позивачами до заяв від 22.09.2021 і 23.09.2021 роздруківки з Публічної кадастрової карти України, що не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме така роздруківка не є графічним матеріалом, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, оскільки із неї неможливо точно ідентифікувати межі та місцевості, апеляційний суд зазначає, що листи відповідача від 26.10.2021 за №1454/1/02-34 і №1454/2/02-34 не містять зауважень до змісту та форми заяви поданих до неї додатків, в тому числі щодо місця розташування земельних ділянок, її цільового призначення тощо.
Також слід зазначити, що публічна кадастрова карта - це інформаційний портал, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру.
Так, у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що у разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку. Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. При цьому, відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести у рішенні усі підстави відмови.
Натомість, відповідачем не наведено жодних підстав, які б свідчили про наявність недоліків у заяві позивача про відведення земельної ділянки позивача, які слід усунути, а тому не розглянуто його у встановленому порядку, що дає підстави для висновку, що такі дії не узгоджуються з вимогами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України щодо обов`язку у місячний строк розглянути клопотання і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».
Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість задоволених позовних вимог позивачів.
Що стосується способу захисту порушеного права позивача, то критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі № 826/7631/15.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі № 816/303/16.
Крім цього, у постанові від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування, виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.
У даній справі відповідач здійснив розгляд заяви позивачів, однак, не прийняв жодного рішення за результатами розгляду без наведення жодних підстав для цього, як і без зазначення підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, за яких могло бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обрав ефективний спосіб захисту, відповідно оскаржуване рішення скасуванню не підлягає.
Щодо доводів відповідача про те, що вимоги позивачів пов`язані лише одним і тим самим відповідачем, втім не пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, тобто безпосередній предмет позову, а саме земельні ділянки, на які претендують позивачі є різними і докази, подані позивачами також є різними, а відтак позовні вимоги мають бути роз`єднані та слухатись в рамках окремих проваджень, апеляційний суд зазначає наступне.
Порядок об`єднання і роз`єднання позовів врегульовані статтею 172 КАС України.
Так, згідно частини 6 даної статті, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Суд вправі вирішити питання про об`єднання або роз`єднання позовів з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі.
За змістом норм КАС України роз`єднання позовних вимог є правом, а не обов`язком суду. Таке право реалізується шляхом самостійного ініціювання питання про роз`єднання позовних вимог та/або розгляд такого питання за зверненням учасників справи.
При цьому,  визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг, із дотриманням принципів адміністративного судочинства та конкретних обставин, скористатися правом на судовий захист.
З матеріалів справи встановлено, що предмет дослідження даної справи становлять відносини між позивачами та сільською радою при розгляді заяв від 22.09.2021 і 23.09.2021 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею 0,09752 га і 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради.
Відтак, у спірному випадку має місце звернення позивачів до відповідача з одного і того ж питання. Відмінність полягає тільки у даті написання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 клопотань (22.09.2021 і 23.09.2021), при цьому зареєстровані такі клопотання в один і той самий день (28.09.2021), а також у розмірі орієнтовної площі земельних ділянок (0,09752 га і 0,096905 га).
В той же час, обидві ділянки знаходяться в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради, а обставини розгляду відповідачем клопотань позивачів є ідентичними.
З огляду на вищевказане, доводи відповідача щодо неможливості розгляду судом вказаних позовних вимог в одному провадженні є безпідставними, оскільки позивачі звернулися до суду з позовом, обравши належний спосіб захисту свого порушеного права в одному позовному провадженні.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 18 березня 2022 року  у справі № 300/7290/21 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар