ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/4565/22	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів:Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційні скарги Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради, ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В березні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби;
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк;
- стягнути з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у справі, включаючи й витрати на правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 06.04.2021 р. по 22.10.2021 р. ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних силах України.    Проте, при звільненні з військової служби позивачеві не здійснено виплату матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби. Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про перерахування йому матеріальної допомоги у зв`язку із звільненням з військової строкової служби. ІНФОРМАЦІЯ_3  до управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси були підготовлені та направлені документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 р. № 185.  На звернення адвоката позивача до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси із запитом про здійснення відповідної виплати, відповідачем повідомлено, що до Управління подання про виплату матеріальної допомоги та відповідні документи не надходити. На повторне звернення позивача із заявою про здійснення виплати матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби Управлінням відмовлено у зв`язку з порушенням строків надання документів, чим, на переконання позивача, грубо порушено його соціальні права позивача, а саме: право на матеріальну допомогу військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року задоволено адміністративний позов. Визнано протиправною відмову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби. Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк. 
Не погоджуючись з таким рішенням Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, ОСОБА_1 надали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі; ОСОБА_1 просить змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 р. в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у справі, а саме: стягнути з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у справі, включаючи й витрати на правову лопомогу у розмірі 4500 грн.; стягнути з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради  понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у справі у зв`язку з її перегдядом у суді апеляційної інстанції, включаючи й витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Доводами апеляційної скарги Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради зазначено, що пунктом 6 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 № 185 визначено, що військові комісаріати протягом 10 днів з дати взяття особи на військовий облік звертаються до органів соціального захисту населення з поданням про виплату матеріальної допомоги та відповідними документами. Подання з відповідними документами на ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 до управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики (далі - управління) не надходило. У матеріалах справи є лише копія подання з відповідною датою, проте доказів отримання управлінням даного подання разом з усіма необхідними документами немає. Управлінням 03.02.2022 року було направлено запит № 13-10/456 до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням надати інформацію про направлення до управління відповідних документів на ОСОБА_1 , а саме: дату направлення документів і спосіб їх направлення (рекомендованим листом, кур`єром тощо). На зазначений запит управлінням було отримано листа від 14.02.2022 року № 253, в якому зазначено, що підготовлений пакет документів був виданий безпосередньо на руки військовозобов`язаному ОСОБА_1 . Це підтверджує й той факт, що 02,02.2022 року на адресу управління надійшла заява та копії документів безпосередньо від ОСОБА_1 щодо надання зазначеної матеріальної допомоги. Згідно подання, наданого в копії, ОСОБА_1 взято на військовий облік 25.10.2021 року. Тобто, відповідно до вимог Порядку для нарахування виплат зазначений пакет документів потрібно було надати до управління до 04.11.2021 року. Оскільки законодавством чітко регламентовані строки подання документів, у зв`язку з їх порушенням управлінням було прийнято рішення про відмову в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби. Суд першої інстанції зазначив, що документи військовим комісаріатом були підготовлені у встановлені законодавством строки, але не врахував той факт, що вони не були подані протягом відведеного строку до органів соціального захисту населення.
Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено, що на аркуші 8 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року судом зазначено, що доказів обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу адвокатом до суду не надано. Апелянт вказує, що такий висновок, викладений у рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам, оскільки в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача - адвоката Вечерової Є.М. про долучення до матеріалів справи документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу від 24.03.2022 р. (а.с. 69), а саме: додаток до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.02.2022 р. (а.с. 72), в якому був перерахований обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; квитанція від 15.02.2022 р. (а.с. 71), яка підтверджує факт отримання грошових коштів адвокатом від клієнта, тощо.
Апелянт зазначає, що судом на момент винесення рішення у справі від 16.05.2022 р. не були досліджені квитанції про перерахування ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 4000 грн. №с691-6КС1-3СН8-99К7 від 30.01.2022 р.; скріншоти руху коштів на карті ОСОБА_2 № НОМЕР_2 , які є підтвердженням перерахування коштів ОСОБА_1 адвокату Вечеровій Є.М. за надання правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції. Також, апелянт зазначає, що вказані документи є новими доказами, які не були надані суду першої інстанції на момент винесення рішення у справі через воєнний стан у державі.
Крім того, апелянт вказує, що резолютивна частина рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 р. не відповідає вимогам пунктів 1, 2 ч.5 ст. 246 КАС України, оскільки в його резолютивній частині не вирішено питання про розподіл судових витрат у справі, відсутній висновок суду, щодо третьої позовної вимоги наступного змісту: "Стягнути з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у справі, включаючи й витрати на правову допомогу". З огляду на зазначене, позивач вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 р. в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у справі підлягає зміні.
Апелянт зазначає, що сума понесених апелянтом витрат на правову допомогу у зв`язку із апеляційним переглядом справи становить 5000 грн., вказує, що більш детально зазначено у клопотанні про долучення  до матеріалів справи документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції із додатками від 06.07.2022 р.
06 липня 2022 року до суду від представника позивача - адвоката Вечерової Є.М. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в якому просить долучити до матеріалів адміністративної справи документальне підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції на суму 5000 грн. 
До клопотання, крім іншого, додано копії: договору про надання правової допомоги б/н (витяг) від 28.06.2022 р., додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 28.06.2022 р. (опис робіт, які підлягають виконанню (наданих послуг); квитанції від 29.06.2022 року, згідно якої адвокат Вечерова Є.М. отримала від клієнта ОСОБА_1 гонорар за Договором про надання правової допомоги б/н від 28.06.2022 року для виконання доручень, визначених Додатком до даного Договору (Опис робіт, які підлягають виконанню (наданих послуг) - грошові кошти в сумі 5000 грн.; переказів грошових коштів. 
У відзиві на апеляційну ОСОБА_1 відповідач зазначає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу представником позивача, є неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони. З огляду на зазначене, відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних силах України в період з 06.04.2021 року по 22.10.2021 року (а.с.13).
22.10.2022 року позивача звільнено з лав Збройних силах України в запас за підпунктом «б» за станом здоров`я та взято на військовий облік 25.10.2021 року (а.с.13, 19).
Відповідно до супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.10.2021 року № 7680 на адресу начальника Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса направлено документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 на громадянина ОСОБА_1 , зокрема і подання про виплату матеріальної допомоги, у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби (а.с.23, 24).
01.11.2021 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою, в якій просив перерахувати грошову допомогу в розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 року на картковий рахунок (а.с.22).
Також, 24.01.2022 року адвокат позивача звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса з адвокатським запитом, в якому просив повідомити наступну інформацію: 
- чи направлялися ІНФОРМАЦІЯ_3 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 на громадянина ОСОБА_1 , зокрема його заява про перерахунок матеріальної допомоги від 01.11.2021;
- якщо дані документи до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси направлялись, то яке рішення було прийнято за результатами їх розгляду: чи була перерахована ОСОБА_1 грошова допомога на його картковий рахунок (а.с.25-26).
31.01.2022 року Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси на адвокатський запит надано відповідь за № 352/13-08, в якій повідомлено, що подання про виплату матеріальної допомоги та відповідні документи, що визначені постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 «Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби» на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до управління не надходили (а.с.31).
01.02.2022 року ОСОБА_1 , звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса із заявою, в якій просив:
1. прийняти документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 «Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби» на громадянина ОСОБА_1 , зокрема його заяву про перерахунок матеріальної допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.11.2021 року та подання за встановленою формою від 03.11.2021 року №1680;
2. здійснити ОСОБА_1 виплату матеріальної допомоги у зв`язку із звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк (а.с.32-33).
Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси на заяву позивача надано відповідь від 15.02.2022 року № 420/13-08, в якій повідомлено, що надання матеріальної допомоги особам, звільненим з військової служби регламентується Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби №185 від 08.04.2015 року. Відповідно до п.5 Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється органами соціального захисту населення протягом місяця з дня взяття відповідної особи на військовий облік. Пунктом 6 порядку визначено, що військові комісари протягом 10 днів з дати взяття особи на військовий облік звертаються до органів соціального захисту населення з поданням про виплату матеріальної допомоги та відповідними документами. Згідно подання, наданого в копії, позивача взято на військовий облік 25.10.2021 року. Отже, відповідно до чинного законодавства виплатити ОСОБА_1 зазначену допомогу не уявляється можливим у зв`язку з порушенням строків надання документів (а.с.35).
Також, в матеріалах справи наявна відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 №4/224 від 07.02.2022 року на адвокатський запит від 25.01.2022 року, в якій повідомлено, що такі документи, були підготовлені та направлені до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9), а саме: заяву військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 01.11.2021 року та подання ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату матеріальної допомоги громадянам України, які звільнилися з військової строкової служби за встановленою формою (вихідний № 1680 від 03.11.2021 року) (а.с.38).
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що своєчасно надаючи повний пакет документів для отримання матеріальної допомоги у відповідності до норм Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, позивач має право на виплату матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби та зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк. 
Також, суд першої інстанції вважав вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, неспівмірною з фактично виконаними послугами та роботами, у зв`язку з чим дійшов висновку, що судові витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн. є не обґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до    ст. 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.    
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2015 року № 185 затвердженоПорядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби (далі- Порядок № 185).
Відповідно до п.1 Порядку № 185  цей Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Виплата матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби" (далі - бюджетні кошти). 
Згідно з п.5 Порядку № 185 виплата матеріальної допомоги здійснюється органами соціального захисту населення протягом місяця з дня взяття відповідної особи на військовий облік за місцем проживання у встановленому законодавством порядку. 
Відповідно до п.6 Порядку № 185 ІНФОРМАЦІЯ_5 протягом 10 днів з дати взяття особи на військовий облік відповідно до пункту 5 цього Порядку звертаються до органів соціального захисту населення з поданням про виплату матеріальної допомоги за формою згідно з   додатком, до якого додаються подані заявником: довідка з місця роботи про отримувану середню заробітну плату; копія трудової книжки, завірена за останнім місцем роботи; заява про перерахування матеріальної допомоги на рахунок у банку.
Отже, для громадян України, які звільнилися з військової строкової служби, єдиною обов`язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є необхідність стати на військовий облік за місцем проживання у встановленому законодавством порядку.
В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом 10 днів з дати взяття особи на військовий облік має звернутись до органів соціального захисту населення з поданням про виплату матеріальної допомоги за формою згідно з додатком та відповідними документами.
Як встановлено судом першої інстанції, 22.10.2022 року позивача звільнено з лав Збройних силах України та взято на військовий облік 25.10.2021 року.
Київський районний ІНФОРМАЦІЯ_4 супровідним листом від 03.10.2021 року № 7680 направив на адресу начальника Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 на громадянина ОСОБА_1 , зокрема і подання про виплату матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 на адвокатський запит від 25.01.2022 року, повідомлено, що заяву військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 01.11.2021 року та подання ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату матеріальної допомоги громадянам України, які звільнилися з військової строкової служби за встановленою формою підготовлено та направлено до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9) (вихідний № 1680 від 03.11.2021 року).
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_3 вчасно виконано приписи Порядку №185 щодо виплати ОСОБА_1 , матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням із військової строкової служби.
Проте, така виплата Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради не була проведена.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою невиплати Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси позивачеві матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням із військової строкової служби є ненадходження подання про виплату матеріальної допомоги та відповідних документи, що визначені постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 «Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби» на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31).
На самостійне звернення позивача 02.02.2022 року до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради останнім відмолено у виплаті матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням із військової строкової служби у зв`язку з порушенням строків надання документів (а.с. 35).
Колегія суддів зазначає, що право позивача на нарахування та виплату матеріальної допомоги підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення, отже, невиплата матеріальної допомоги є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі «Сук проти України» від 10.03.2011р. (за заявою №10972/05), згідно з якою, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним          Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.
Водночас, суд зазначає, що друге речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності», яке дозволяє позбавити майна лише «на умовах, передбачених          законом», а другий пункт зазначає, що держава має право здійснювати контроль за використанням майном шляхом введення в дію «законів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки втручання у право позивача не може бути визнано таким, що відповідає закону.
Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, передбачено право позивача на отримання матеріальної допомоги.
Таким чином, своєчасно надаючи повний пакет документів для отримання матеріальної допомоги у відповідності до норм Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, позивач має право на виплату матеріальної допомоги.
Посилання  Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради на неотримання пакету документів від ІНФОРМАЦІЯ_3 на громадянина ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованою підставою для ненарахування позивачеві матеріальної допомоги, як звільненому з військової строкової служби, оскільки в матеріалах справи наявні докази вчасного направлення відповідачу зазначених документів.
Своєю протиправною відмовою відповідачем порушено передбачуване позивачем право на отримання матеріальної допомоги та затягування процесу отримання вказаної державної допомоги позивачем.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод          (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Колегія суддів також звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою    Конституція України    виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до    статті 17 Конституції України    перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99    у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення №5-рп/2002).
Беручи до уваги, що позивач має право на виплату матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби та зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк. 
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з позовної заяви, позивач, крім іншого, просив стягнути з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у справі, включаючи й витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не сплачувався судовий збір за подання позовної заяви.
Що стосується витрат на правничу допомогу, колегією суддів встановлено, що  в подальшому 31 березня 2022 року представником позивача - адвокатом Вечеровою Є.М. було надано клопотання про долучення до матеріалів справи документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, в якому просила долучити до матеріалів адміністративної справи документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат у справі, а саме: витрат на професійну правничу допомогу.
До клопотання були додані: договір про надання правової допомоги б/н (витяг) від 15.02.2022 р.; додаток до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.02.2022 р. Опис робіт, які підлягають виконанню (наданих послуг); квитанція від 15.02.2022 року, згідно якої адвокат Вечерова Є.М. отримала від клієнта ОСОБА_1 гонорар за Договором про надання правової допомоги б/н від 15.02.2022 року для виконання доручень, визначених Додатком до даного Договору (Опис робіт, які підлягають виконанню (наданих послуг) - грошові кошти в сумі 4500 грн. (а.с. 70, 71, 72).
Як вбачається з п. 1 додатку до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.02.2022 р. Опис робіт, які підлягають виконанню (наданих послуг) розмір гонорару Адвоката за надання правової допомоги, пов`язаної з виконанням доручення становить 4500 грн. і є винагорою за надання Адвокатом правової допомоги у вигляді переважно наступних дій (у зв`язку з непередбачуваністю цивільного процесу, повний обсяг дій перелічити неможливо) (а.с. 70).
В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції зазначено, що доказів обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу адвокатом до суду не надано, заявником документально та нормативно не обґрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги. Також, суд вважав вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, не співмірною з фактично виконаними послугами та роботами, у зв`язку з чим дійшов висновку, що судові витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн. є не обґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що до клопотання про долучення до матеріалів справи документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу крім інших документів було надано додаток до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.02.2022 р., яким визначено розмір гонорару 4500 грн. з переліком обсягу наданих послуг адвокатом клієнту (а.с. 70).
Однак, колегія суддів звертає увагу, що долучений до клопотання вищезазначений Додаток до договору не підписаний клієнтом - ОСОБА_1 , а тому судом першої інстанції правильно зроблено висновок про недоведеність стороною витрат на правничу допомогу.
Крім того, до апеляційної скарги апелянтом додано квитанцію № С691-6КС1-3СН8-99К7 від 30.01.2022 р. про переказ 4000 грн. 
Колегія суддів зазначає, що вищезазначена квитанція не підтверджує переказ коштів ОСОБА_1 адвокату Вечеровій Є.М., оскільки у призначенні платежу зазначено: "Переказ особистих коштів", проте не вказано кому та за що саме зроблено переказ коштів, також вказана квитанція не відповідає сумі, визначеній у додатку до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.02.2022 р. 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає недоведеною домовленість між адвокатом та клієнтом стосовно суми гонорару у розмірі 4500 грн.
Відповідно до п. 1, п.2 ч.5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат.
Таким чином, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта ОСОБА_1 щодо порушення норм процесуального права, ст. 246 КАС України, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного рішення відсутній висновок, щодо розподілу судових витрат.
Щодо стягнення з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради  понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у справі у зв`язку з її переглядом у суді апеляційної інстанції, включаючи витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом ОСОБА_1 не сплачувався судовий збір за подання апеляційної скарги.
Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;
9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Як вбачається з матеріалів справи, 28.06.2022 року позивач уклав з адвокатом Вечеровою Є.М. Договір б/н про надання правової допомоги.
Згідно п. 1.1 Договору про надання правової допомоги: Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим Договором, застосовує всі способи до покладення сум судових витрат, що підлягають оплаті за послуги адвоката, на винну сторону, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.
Як вбачається з додатку до Договору про надання правової допомоги б/н від 28.06.2022 р. Опис робіт, які підлягають виконанню (наданих послуг) розмір гонорару Адвоката за надання правової допомоги, пов`язаної з представництвом інтересів в П`ятому апеляційному адміністративному суді становить 5000 грн. і є винагородою за надання Адвокатом правової допомоги у вигляді переважно наступних дій (у зв`язку з непередбачуваністю цивільного процесу, повний обсяг дій перелічити неможливо).
Згідно квитанції від 29.06.2022 року адвокат Вечерова Є.М. отримала від клієнта ОСОБА_1 гонорар за Договором про надання правової допомоги б/н від 28.06.2022 року для виконання доручень, визначених Додатком до даного Договору (Опис робіт, які підлягають виконанню (наданих послуг) - грошові кошти в сумі 5000 грн. 
Дослідивши матеріали справи, а також взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду заявником документів, а саме: апеляційну скаргу, її значення для спору, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції 5000 грн. не є співмірним із складністю справи; виконаними представником роботами (наданими послугами); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих послуг та виконаних робіт в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії розгляду апеляційної скарги сторонами сформовано правову позицію, яку сторони підтримують протягом усього часу розгляду справи, нові докази та обставини не досліджувались, у справі, яка розглядалась, у категорії такого спору є стала судова практика в тому числі і Верховного Суду, справа відноситься до категорії незначної складності, у зв`язку з чим колегія суддів вважає співмірною зі складністю справи та розумністю витрати позивача на професійну правничу допомогу при апеляційному перегляді рішення у розмірі 2500 грн., які підлягають стягненню  з відповідача.
Таким чином, враховуючи, що деякі доводи апелянта ОСОБА_1 знайшли часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом доповнення резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року новим абзацом.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року  - змінити, доповнивши його резолютивної частину новим абзацом:
"Відмовити   ОСОБА_1 у стягненні з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради судові витрати у справі, включаючи витрати на правничу допомогу".
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року залишити без змін.
Стягнути з Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65022; код ЄДРПОУ 36290160) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу при апеляційному перегляді рішення суду у розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5   статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик