Ухвала
 
19 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 462/2156/21
провадження № 61-6196ск22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського обласного центру зайнятості, у якому просила скасувати наказ № 66-к від 25.03.2021 року Львівського обласного центру зайнятості про звільнення її з 25 березня 2021 року з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення Бродівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України та поновити її на роботі у Бродівській районній філії Львівського обласного центру зайнятості на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг, стягнути з Львівського обласного центру зайнятості на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня 2021 року до дня поновлення на роботі з розрахунку середньоденного розміру заробітної плати у розмірі 717,82 грн та стягнути 50 000 грн моральної шкоди.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала 04 липня 2022 року до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2021 року справу № 462/2156/21 визнано малозначною та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               І. О. Дундар 
 
                                                                                                                Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            М. М. Русинчук