Дата документу 09.08.2022 Справа № 334/3056/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/3056/15        Головуючий у 1 інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/807/901/22        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» серпня 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Рикун А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2  на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення суми,
ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір «Автопакет» 14/2008/0875/Фап, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 17 853,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу на строк до 07.05.2015 року.
Відповідно до п 1.1.3.1 договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,8% річних.
Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 326,06 доларів США.
У разі порушення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. У випадку порушення виконання зобов`язань позичальник зобов`язаний сплатити банку штрафні санкції, визначені в п.5.2 договору.
В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, позичальник передає банку в заставу автомобіль марки Mazda, модель 3, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 .
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим, станом на 09.03.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 30 473,89 доларів США, за пенею та штрафом у розмірі 193 171,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом – 16 969,54 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків: 13 504,35 доларів США, пеня – 152 293,05 грн., штраф – 40 878,09 грн.
Посилаючись на те, що відповідач заборгованість за договором в добровільному порядку не сплачує, просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором «Автопакет» від 08.05.2008 року за кредитом та за відсотками у розмірі 30 473,89 доларів США, заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 193 171,14 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2020 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» (т.1, а.с.73).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. 
Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У травні 2021 року ТОВ «ФК «Факторінгс» звернулось до суду із заявою про відмову від частини позовних вимог, зокрема щодо стягнення з відповідача відсотків по кредиту, пені за прострочену сплату платежів по кредиту, штрафу.

Посилаючись на зазначені обставини остаточно просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 16 969,54 доларів США.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року замінено позивача у справі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Комерційний банк «Надра» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» (т.2, а.с.138).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ФК «Факторінгс» заборгованість за договором «Автопакет» № 14/2008/0875 Фап від 08.05.2008 року у розмірі 16 969 доларів США 54 центи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема, суд залучив правонаступника позивача після того, як отримав від нього ряд документів, залучених в якості доказів. Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт укладання договору про відступлення прав вимоги та повідомлення відповідача про заміну кредитора, просить ухвалу скасувати, в задоволенні заяви про заміну позивача відмовити. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 367 України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що перехід права вимоги підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема договорами купівлі-продажу та про відступлення прав вимоги № GL3N315356, укладеними 08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс». 

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що 08 травня 2008 року між ПАТ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» №14/2008/0875Фап, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 17 853, 00 доларів США на придбання автотранспорту терміном користування до 07 травня 2015 року (т.1, а.с.11-14).

Згідно з розрахунком банку станом на 09.03.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 30 473,89 доларів США, за пенею та штрафом у розмірі 193 171,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом – 16 969,54 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків - 13 504,35 доларів США, пені – 152 293,05 грн., штрафу – 40 878,09 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №14/2008/0875Фап від 08.05.2008 року за кредитом та за відсотками у розмірі 30 473,89 доларів США., заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 193 171,14 грн. та стягнуто судові витрати по справі (т.1., а.с.38-39).

08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» укладено договір № GL3N315356 купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» передав у власність ТОВ «ФК «Факторінгс», а ТОВ «ФК «Факторінгс» прийняло у власність майнові права.

Також, 08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» укладено договір № GL3N315356 про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у нового кредитора у зв`язку з набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку 1 до цього договору (т.1, а.с.55-58). 

08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» укладено Додаток № 1 до договору відступлення» № GL3N315356 «Реєстр договорів права вимоги, за якими відступаються, та боржників/поручителів/заставодавців/дебіторів за такими договорами» , згідно якого до № GL3N315356 про відступлення прав, укладеного 08 травня 2020 року, до ТОВ «ФК «Факторінгс» перейшли права вимоги в тому числі до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором «Автопакет» від 08 травня 2008 року №14/2008/0875Фап (т.1, а.с.59-61).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2020 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» (т.1, а.с.73).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року замінено Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» (т.2, а.с.138).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

За приписами статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів, укладених між 08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс». Зазначені договори недійсними не визнано.

За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. 

При цьому, неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов`язання не новому, а колишньому кредитору та не впливає на правомірність правочину, укладеного 08 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс».

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2022 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова