ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 175/1370/21
провадження № 51-1163 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
осіб, щодо яких закрито
кримінальне провадження
(у режимі відеоконференції)                    ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) за № 12020040000000308 від 25 березня 2020 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, який згідно з матеріалами провадження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, яка згідно з матеріалами провадження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі – КК України),
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпра, який згідно з матеріалами провадження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року кримінальне провадження № 12020040000000308 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаних кримінальних провопорушень закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Не погоджуючись з указаним рішенням, прокурор оскаржив його до апеляційного суду.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що 20 вересня 2018 року до ЄРДР внесено відомості за № 42018040000001175 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у скоєнні якого 30 січня 2020 року декільком особам повідомлено про підозру. 20 березня 2020 року слідчий суддя продовжив строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018040000001175 до шести місяців, тобто до 30 липня 2020 року. 25 березня 2020 року прокурор з указаного кримінального провадження виділив в окреме провадження за № 12020040000000308 матеріали щодо ознак злочину, до вчинення якого причетні невстановлені особи. Слідчий суддя ухвалою від 30 липня 2020 року продовжив строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020040000000308 на 12 місяців, тобто до 30 липня 2021 року. Посилається на те, що суди не врахували положень ч. 1 ст. 294 КПК України, а норми ч. 4 зазначеної статті у такому випадку не застосовуються. Стверджує, що суд не надав оцінки доводам апеляційної скарги прокурора та дійшов помилкового висновку про те, що на момент звернення сторони обвинувачення до суду з клопотанням про продовження строків досудового розслідування у провадженні № 12020040000000308 сплинув 18-місячний строк досудового розслідування. Вважає, що апеляційний суд порушив порядок і вийшов за межі судового розгляду, оскільки дійшов вищевказаних висновків без дослідження матеріалів провадження щодо перебігу строку досудового розслідування.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу прокурора, просила її задовольнити. 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник  ОСОБА_9 у судовому засіданні просили залишити оскаржені судові рішення без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.
Однак цих вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, у повному обсязі не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження,20 вересня 2018 року до ЄРДР внесено відомості за № 42018040000001175 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, частинами 3, 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України.
У кримінальному провадженні № 42018040000001175 декільком особам 30 січня 2020 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255 КК України.
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ухвалою від 23 березня 2020 року строк досудового розслідування кримінального провадження № 42018040000001175 продовжив до шести місяців, тобто до 30 липня 2020 року.
Разом з тим 25 березня 2020 року за постановою прокурора виділено з матеріалів кримінального провадження № 42018040000001175 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо заволодіння невстановленими особами чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах, для реєстрації у ЄРДР та проведення окремого досудового розслідування. Такі відомості внесено до реєстру за № 12020040000000308.
Надалі 30 липня 2020 року слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська постановив ухвалу про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020040000000308 на 12 місяців, тобто до 30 липня 2021 року. Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя, зокрема, врахував, що в цьому кримінальному провадженні будь-якій особі про підозру не повідомлялося, а також зважив на необхідність проведення слідчих та процесуальних дій, спрямованих на встановлення об`єктивних обставин подій і проведення повного досудового розслідування.
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 17 березня 2021 року в кримінальному провадженні № 12020040000000308 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та скеровано до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт стосовно цих осіб, який надійшов до суду 7 квітня 2021 року.
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області ухвалою від 30 серпня 2021 року закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відомості про яке 25 березня 2020 року внесено до ЄРДР за № 12020040000000308, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України, оскільки на момент звернення 30 липня 2020 року прокурора до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування № 12020040000000308 сплинув                18-місячний строк, передбачений ч. 2 ст. 219 КПК України.
У своїй ухвалі суд першої інстанції послався на те, що строк досудового розслідування було продовжено ухвалами слідчих суддів від 23 березня та 30 липня 2020 року загалом на 18 місяців, що не відповідає вимогам ч. 4 ст. 294 КПК України. Таке рішення обґрунтовано тим, що за нормами п. 3 ч. 4 ст. 219 та ч. 4 ст. 294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у ч. 2 ст. 219 цього Кодексу, він може бути продовжений тільки до 12 місяців.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги, в якій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати ухвалу від 30 серпня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора та погоджуючись із висновком суду першої інстанції про закриття кримінального провадження, констатував порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 219 КПК України, оскільки з початку досудового розслідування (20 вересня 2018 року) до повідомлення про підозру у кримінальному провадженні (17 березня 2021 року) строк досудового розслідування складав більше 18 місяців.
Також суд апеляційної інстанції уважав безпідставними доводи прокурора про те, що в цьому провадженні положення ч. 4 ст. 294 КПК України не застосовуються, зазначивши, що факт виділення з кримінального провадження в окреме провадження матеріалів щодо частини кримінальних правопорушень, які знайшли окрему кримінально-правову кваліфікацію, і повідомлення про підозру в їх вчиненні не впливає на обчислення процесуального строку досудового розслідування за фактом вчинення того кримінального правопорушення, в якому повідомлення про підозру цим особам не здійснювалося, таким чином, пославшись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 264/7347/20.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування – це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується, серед іншого, направленням до суду обвинувального акта.
Положеннями кримінального процесуального закону, закріпленими у статтях 219,      294–295-1 КПК України, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII ч. 1 ст. 284 КПК України було доповнено п. 10 (який введено в дію 16 березня 2018 року), згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. 
Відлік такого строку слід здійснювати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України, апеляційний суд не навів аналізу застосування положень цієї статті в контексті підстав закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, які пов`язані саме з датами повідомлення особі про підозру та закінчення досудового розслідування.
При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися доводи прокурора про необхідність положень ч. 1 ст. 294 КПК України, відповідно до яких якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у ч. 2 ст. 219 цього Кодексу, вказаний строк може бути продовжений неодноразово слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 2 і 3 ч. 4 ст. 219 цього Кодексу.
Водночас саме лише посилання апеляційного суду у своїй ухвалі на обґрунтованість висновку суду першої інстанції про закриття кримінального провадження без надання відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора в цьому випадку є недостатнім для спростування позиції сторони обвинувачення щодо дотримання строків досудового розслідування, визначених кримінальним процесуальним законом.
Крім того, посилання Дніпровського апеляційного суду в ухвалі від 12 січня 2022 року на постанову Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 264/7347/20 є нерелевантним, оскільки обставини кримінального провадження, що розглядається, відрізняються від установлених у вищезгаданій справі і висновки колегії суддів апеляційного суду є такими, що здійснені поза контекстом цієї постанови. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, всупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином не мотивував свого рішення, не навів ґрунтовного аналізу доводів, викладених у скарзі, не надав відповіді на них та не зазначив мотивів, з яких визнав скаргу необґрунтованою.
Отже, під час розгляду провадження суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що за приписами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого суду необхідно врахувати наведене й ухвалити рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, з огляду на доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, її слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10  задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

 
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                      ОСОБА_3