Постанова                                    
Іменем України                             
 
03 травня 2022 року                                 
м. Київ
 
справа № 172/223/19
 
провадження № 61-428св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),         Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко Ірина Володимирівна, ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Атаманюком Ігорем Леонідовичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до              ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко І. В., ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
Вона є племінницею померлої ОСОБА_5 та спадкоємицею її майна (3 черга за законом).
 
Зазначала, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді грошових коштів, які знаходяться у Васильківському відділенні                              АТ «Райффайзен Банк Аваль» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 (дата відкриття 01 березня 2007 року), залишок коштів - 21 672,19 грн. 
 
Позивач вважала, що до складу спадкового майна мав входити житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який,                         як виявилося, був відчужений 20 лютого 2018 року на підставі договору купівлі-продажу серії ННВ 065898 № 555.
 
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого                          26 листопада 2018 року державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко І. В., спадщина складається з грошових коштів, що знаходяться у Васильківському відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль» на депозитному рахунку                            № НОМЕР_1 (дата відкриття 01 березня 2007 року), залишок коштів - 21 672,19 грн. Оцінка 1/3 частини спадкового майна складає: 7 224,38 грн. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна видано їй - ОСОБА_1 , на 1/3 частину - на ім`я ОСОБА_2 та на 1/3 частину - на ім`я ОСОБА_3 .
 
За життя померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
На дату видачі свідоцтва про право на спадщину виявилося, що даний житловий будинок, в якому на момент своєї смерті проживала ОСОБА_5 , відчужений 20 лютого 2018 року за договором купівлі-продажу                            серії ННВ 065898 № 555, видавник: державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко І. В., та до складу спадкового майна не входить. Покупцем (власником) житлового будинку за вказаним договором стала ОСОБА_2 .
 
Стверджувала, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждала на хронічне психічне захворювання та перебувала на обліку                     у лікаря-психіатра з діагнозом: «органічній маячний (шизофреноподібний) розлад», у зв`язку із чим не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
 
Вважала, що на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_5 не усвідомлювала в повній мірі свої дії та не могла керувати ними, була не спроможна розуміти суті та наслідків вчинених нею дій, пов`язаних із відчуженням житлового будинку.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу серії ННВ 065898 № 555, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений 20 лютого 2018 року державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко І. В. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області                         від 19 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив                 з того, що на день укладення договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_5 була єдиними власником цього будинку і мала право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Наданий висновок експертів про те, що                   ОСОБА_5 на момент укладення договору 20 лютого 2018 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними суперечить іншим матеріалам справи. 
 
Районний суд зазначив, що на день укладення договору купівлі-продажу будинку права позивача не було порушено, оскільки ОСОБА_1 не була співвласником цього будинку, не проживала у ньому, під час життя                   ОСОБА_5 не був складений заповіт на її користь. 
Той факт, що позивач стала спадкоємцею третьої черги після смерті                  ОСОБА_5 та успадкувала за нею інше майно (грошові кошти) не свідчить про порушення її прав внаслідок укладення угоди щодо відчуження належного ОСОБА_5 нерухомого майна на час такого відчуження.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області                         від 19 липня 2021 року скасовано.
Позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку                             від 20 лютого 2018 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко І. В., серія ННВ 065898, номер 555.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову та неправомірно залишив поза увагою наданий висновок експертів,                       у якому зазначено, що ОСОБА_5 на момент укладення договору 20 лютого 2018 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Суд зазначив, що зазначений висновок експертів не суперечить іншим зібраним у справі доказам, зокрема даним медичної картки стаціонарного хворого № 1172, № 2402, № 22966 ОСОБА_6 , медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 .
 
Суд апеляційної інстанції вважав, що позов є обґрунтованим, оскільки                    в момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_6 перебувала у стані, у якому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Крім того, оспорюваним договором порушуються права позивача,                        як спадкоємця 1/3 частини майна ОСОБА_5 . 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року скасувати та залишити в силі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області                 від 19 липня 2021 року.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою положення статті 110 ЦПК України, відповідно до яких висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. При цьому вважає,             що наявний у матеріалах справи висновок посмертної судово-психіатричної допомоги не підтверджує неможливість ОСОБА_5 у день укладання оспорюваного договору усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки не зрозуміло, на підставі чого експерти дійшли такого категоричного висновку.
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення              ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                        у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У січні 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Відповідно до свідоцтва про смерть від 03 серпня 2018 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області (том 1, а. с. 12, 49).
 
У медичній довідці про причину смерті від 16 березня 2018 року зазначено, що ОСОБА_5 померла від хвороби серця 16 березня 2018 року (том 2,             а. с. 63).
 
07 серпня 2018 року до Васильківської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті рідної тітки - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 33; том 2 а. с. 95).
 
08 серпня 2018 року до Васильківської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті рідної тітки - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 40; том 2, а. с. 103 ).
 
08 серпня 2018 року до Васильківської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті рідної тітки - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 43; том 2, а. с. 109).
 
Спадкова справа зареєстрована у Спадковому реєстрі 07 серпня 2018 року (том 1, а. с. 39; том 2, а. с. 102 ).
 
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) ОСОБА_5 за життя кілька разів складала заповіти, однак скасовувала їх своїми заявами у період з 2004 до 2011 роки, після чого заповіти більше не складала (том 1, а. с. 37-38; том 2,                              а. с. 99-101).
 
26 листопада 2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, кожна на 1/3 частини майна ОСОБА_5 . Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з грошових коштів, що знаходяться у Васильківському відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , залишок коштів -                         21 672,19 грн та на рахунку для зарахування пенсії та соціальної допомоги   № 0686351700, залишок на якому складає 0,94 грн. Оцінка 1/3 частини спадкового майна складає 7 224,38 грн (том 1, а. с. 67, 69, 71; том 2, а. с. 130, 132, 134).
 
20 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з яким продавець ( ОСОБА_5 ) передала у власність, а покупець ( ОСОБА_2 ) прийняла у власність належний їй на праві приватної власності глиновалькований поштукатурений житловий будинок загальною площею 45,3 кв. м                               і житловою площею 24,7 кв. м з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , розташований на приватній земельній ділянці площею 0,0716 га одночасно із зазначеною земельною ділянкою та сплачує за неї обумовлену грошову суму відповідно до умов цього договору (том 1, а. с. 74, 232; том 2, а. с. 138).
 
Вартість купівлі-продажу будинку визначена сторонами у пункті 3 договору              і складає 45 000,00 грн.
 
У пункті 9 договору зазначається, що право власності на будинок виникає              у покупця після державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень.
 
Договір містить підписи сторін, місце і дату його укладення, зазначається, що договір посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І. В., підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_5 житлового будинку перевірено (том 1, а. с. 74, 232; том 2,             а. с. 138).
 
20 лютого 2018 року ОСОБА_5 надала до Васильківської державної нотаріальної контори заяву про те, що на момент відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 не існує права власності або права користування ним малолітніми, неповнолітніми дітьми, недієздатними чи обмежено дієздатними особами, а також не існує будь-яких прав на неї у третіх осіб. Заява підписана власноруч ОСОБА_5 , особу ОСОБА_5 встановлено за паспортом, справжність підпису ОСОБА_5 перевірено     (том 1, а. с. 82; том 2, а. с. 146).
 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 грудня 2018 року власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу ННВ 065898 № 555, виданий 20 лютого 2018, видавник - Васильківська державна нотаріальна контора (том 1, а. с. 235, зворот).
 
Відповідно до листа від 19 листопада 2019 року № 902                                           від КНП «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Васильківської районної ради Дніпропетровської області надана відповідь, що ОСОБА_5 не зверталася до лікаря-психіатра оскільки у даному закладі відсутній такий спеціаліст (том 2, а. с. 23, 37).
 
Згідно з листом від 22 листопада 2019 року № 01-02/1051                                    від КП «Васильківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» повідомляється, що ОСОБА_5 на диспансерному обліку               у лікаря-психіатра КП «Васильківська ЦРЛ`ДОР» не перебувала; у наданні інших відомостей, які стосуються фактів звернення особи за медичною допомогою, копій медичних документів відмовлено на підставі статті 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»              (том 2, а. с. 26, 38).
 
У листі Комунального територіального центру соціального обслуговування              у Васильківському районі від 13 листопада 2019 року № 141 зазначено,               що ОСОБА_5 отримувала соціальні послуги у даному закладі                             з 01 листопада 2005 року; надання соціальних послуг тимчасово припинялося з 06 лютого 2018 року до 28 лютого 2018 року у зв`язку з від`їздом до племінниці ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточно знята з надомного обслуговування.
 
Також у листі зазначається, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1417 комунальний територіальний центр не надає соціальні послуги людям похилого віку з медичними протипоказаннями, а саме, наявністю психічних захворювань.
 
Згідно з медичним висновком КЗ «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 03 січня 2018 року протипоказань (в тому числі психічних захворювань) для надання соціальних послуг ОСОБА_5 територіальним центром відсутні. Протягом всього періоду соціального обслуговування медичні висновки підтверджувалися кожного року            (том 2, а. с. 28).
 
У акті обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї                                 від 26 листопада 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що за даною адресою проживає сім`я                   у складі 4 чоловік: ОСОБА_4 , 1884 р. н., ОСОБА_7 , 2006 р. н., ОСОБА_7 , 2013 р. н., ОСОБА_8 , 2015 р. н. (том 2, а. с. 29).
 
На виконання ухвали суду від 09 січня 2020 року КП «Васильківська центральна районна лікарня» Васильківської селищної ради надала оригінали медичних карток хворої ОСОБА_5 і повідомила, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебувала і лікування від маячного (шизофреноподібного) розладу їй не призначалось і не проводилось за відсутності для цього підстав (лист № 01-02/104 від 31 січня 2020 року,               том 2, а. с. 84).
 
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 27 від 12 листопада 2020 року на поставлене питання: чи була спроможна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними в момент вчинення нею правочину - договору купівлі-продажу серія ННВ 065898, № 555, 20 лютого 2018 року посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко І. В. - надана відповідь, що ОСОБА_5 за життя, на момент складання договору купівлі-продажу на період часу 20 лютого 2018 року виявляла хронічний стійкий психічний розлад у формі органічного маячного розладу. За своїм психічним станом на період часу, до якого відноситься складання договору купівлі-продажу (20 лютого 2018 року) вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (том 2, а. с. 224).
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                      у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам                        статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.
 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право                   в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
 
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором                                є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно                    у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або)                не могла керувати ними. 
 
Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
 
Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі.
 
Згідно із роз`ясненнями, наданими судам, які містяться у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України (2004 року) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України (2004 року).
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною                 з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
 
Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
 
Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має існувати лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18).
 
Згідно із наявним у матеріалах справи висновком судово-психіатричної експертизи від 12 листопада 2020 року № 27 ОСОБА_5 на момент укладення договору купівлі-продажу та на період, що цікавить суд                       (20 лютого 2018 року), виявляла хронічний психічний розлад у формі органічного маячного розладу; за своїм психічним станом на період часу,               до якого відноситься укладання договору купівлі-продажу (20 лютого                2018 року) вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними; за своїм психічним станом у той період часу вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.
 
При цьому у зазначеному висновку експерта зазначено: «цей висновок підтверджується матеріалами цивільної справи, медичною документацією про те, що на протязі тривалого часу у неї були загальносоматичні склеротичні зміни, на тлі яких у подальшому розвинулися склероз судин головного мозку, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія, що в сукупності призвело до виникнення психічних розладів у вигляді маячних ідей збитку, переслідування, поведінкової неадекватності, порушення орієнтування, зниження пам`яті, емоційно-вольових розладів, що стало причиною неодноразових госпіталізацій в стаціонари.
Зазначені психічні розлади до періоду часу, що цікавлять суд, мали стійкий, виражений і незворотній характер і позбавляли ОСОБА_5 здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними».
 
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що судово-психіатрична експертиза, наявна у матеріалах справи, підтверджує позовні вимоги, оскільки призначена та проведена відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, експерти попереджені про кримінальну відповідальність, висновок є чітким та зрозумілим, отже, при її проведенні експертна комісія повно і об`єктивно дослідила всю наявну медичну документацію та інші обставини у справі. Зокрема, у пункті 20 висновку перелічено медичну документацію, що була досліджена комісією та на підставі якої було здійснено відповідні висновки щодо поставлених судом запитань, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Підстав для визнання висновку судово-психіатричної експертизи                       від 12 листопада 2020 року № 27 неналежним доказом у справі судом не встановлено.
 
Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції проведено оцінку доказів відповідно до положень статті 89 ЦПК України, зокрема, судом встановлено, що висновок судово-психіатричної експертизи                         від 12 листопада 2020 року № 27 зроблений на підставі медичних документів ОСОБА_5 , а саме: медичної картки стаціонарного хворого                № 1172, № 2402, № 22966, медичної картки амбулаторного хворого                  ОСОБА_5 . При цьому матеріали справи не містять доказів, які б спростовували висновки судових експертів.
 
Апеляційний суд, поклавши в основу свого рішення зазначений вище висновок експертизи, дійшов обґрунтованого висновку про нездатність ОСОБА_5 в момент вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу розуміти значення своїх дій та керувати ними.
 
Висновки районного суду про недоведеність позовних вимог в частині визнання договорів купівлі-продажу недійсними є неправильними та були  обґрунтовано скасовані апеляційним судом.
 
Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки надані позивачем докази підтверджують факт неспроможності ОСОБА_5 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відтак, висновки суду першої інстанції                                        є необґрунтованими.
 
Посилання заявника на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній справі встановлені інші фактичні обставини справи, зокрема, судами встановлено, що позивач не надав суду доказів абсолютної неспроможності дарувальником розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, тоді як у справі, що є предметом касаційного перегляду, позивачем доведено позовні вимоги та те, що продавець за оспорюваним договором у момент вчинення правочину не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її        представником - адвокатом Атаманюком Ігорем Леонідовичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк