ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2022 року                                    м.Дніпро   Справа №  904/11028/15 (904/223/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Мороз В.Ф.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2022р. у справі №904/11028/15(904/223/22)
за позовом ОСОБА_1 , м.Кривий Ріг
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК", с.Надеждівка, Криворізький район, Дніпропетровська область
відповідача-2: Державної податкової служби України, м.Київ
відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м.Дніпро
про стягнення заробітної плати у сумі 9 161 567,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2022р. (суддя - Первушин Ю.Ю., м. Дніпро) справу №904/11028/15(904/223/22) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК" (відповідач-1); Державної податкової служби України (відповідач-2); Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (відповідач-3) про стягнення заробітної плати у сумі 9161567,12 грн. направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва (01030, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, 44-в).
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем-2 у справі визначено центральний орган виконавчої влади - Державну податкову службу України, враховуючи приписи частини 5 статті 30 ГПК України, суд дійшов висновку, що даний спір належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва.
2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2022р. про передачу справи до іншого суду і направити справу до суду першої інстанції для розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК".
2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- судом безпідставно не застосовано норми частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з якими господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник;
- Верховний Суд постановою від 30.01.2019 у справі №755/11180/18 встановив, що позивач правомірно обрав у межах власних процесуальних повноважень для себе більш прийнятними умови територіальної підсудності та подав позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі до суду за місцезнаходженням юридичної особи відповідача.
2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Інші учасники провадження у справі не скористалися своїм процесуальним правом та не подали до суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.
3. Апеляційне провадження.
3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/11028/15(904/223/22) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Вечірко І.О., судді - Білецька Л.М., Мороз В.Ф., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.06.2022р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022р. поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2022р. у справі №904/11028/15(904/223/22); ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Разом із тим, з апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2022р. у справі №904/11028/15(904/223/22) колегією суддів встановлено, що в тексті вказаної апеляційної скарги апелянт зазначив, що заявляє відвід суддям Паруснікову, Морозу, Кузнецову, Чередку, Вечірку, Верхогляд, Білецькій.
При цьому, заявляючи відвід суддям Центрального апеляційного господарського суду Паруснікову Ю.Б., Морозу В.Ф., Кузнецову В.О., Чередку А.Є., Вечірку І.О., Верхогляд Т.А., Білецькій Л.М. від розгляду справи №904/11028/15(904/223/22), скаржник фактично заявив відвід суддям, які розглядають скаргу ОСОБА_1 у цій справі (головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Білецька Л.М., Мороз В.Ф.).
Заявляючи відвід суддям Центрального апеляційного господарського суду, Руденко Анатолій Петрович не навів обґрунтувань чи доводів, з яких ним заявлено відповідне клопотання.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2022р. (колегією суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Вечірко І.О., судді - Білецька Л.М., Мороз В.Ф.) визнано клопотання ОСОБА_1 про відвід складу суду Центрального апеляційного господарського суду, що розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №904/11028/15(904/223/22) необґрунтованим; передано клопотання ОСОБА_1 про відвід суддів Центрального апеляційного господарського суду у справі №904/11028/15(904/223/22) на вирішення іншого судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14.07.2022р. вирішення питання про відвід суддів у даній справі передано на розгляд судді Чередка А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2022р. (у складі судді Чередка А.Є.) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Вечірка І.О., Мороза В.Ф., Білецької Л.М. від розгляду справи №904/11028/15(904/223/22).
Взявши до уваги відсутність порушень при здійсненні автоматизованого розподілу судової справи щодо визначення складу колегії суддів, приписи ч. 3 ст. 39 ГПК України, і те, що заява ОСОБА_1 про відвід суддів не містить обґрунтованого посилання на обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів.
3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа №904/11028/15 про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК".
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК" (відповідач-1); Державної податкової служби України (відповідач-2); Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (відповідач-3) про стягнення заробітної плати у сумі 9161567,12 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2022р. справу №904/11028/15(904/223/22) за позовом ОСОБА_1 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно зі статтею 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтями 20 ГПК України.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Згідно із частиною першою, абзацом 1 частини другої, частиною третьою статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, наведеними нормами п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України та ч.ч. 2 і 3 ст. 7 КУПБ врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
За частиною 9 ст. 30 ГПК України справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.
Водночас, згідно з ч. 5 ст. 30 ГПК України (в редакції Закону України №460-IX від 15.01.2020р. чинній на час подачі позову) спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.
Тлумачення норм ч.ч. 5, 9 ст. 30 ГПК України свідчить, що закріплене у ній правило виключної підсудності справ поширюється на усі спори в яких відповідачем, зокрема, визначено міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.
Таким чином, якщо відповідачем у справі є орган, зазначений у ч. 5 ст. 30 ГПК України, то розгляд такої справи у будь-якому разі відноситься до компетенції виключно Господарського суду міста Києва незалежно від наявності інших підстав для визначення виключної підсудності такого спору, в силу прямої вказівки про це в частині 5 статті 30 ГПК України.
При цьому апеляційний  господарський суд звертає увагу, що із внесенням змін до ГПК України згідно з Законом України №460-IX від 15.01.2020р., який набрав чинності 08.02.2020р., законодавець усунув існуючу у попередній редакції статті 30 ГПК України конкуренцію її частин 3 та 5, доповнивши ч. 5 ст. 30 ГПК України словами: "незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду".
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що в позовній заяві, одним з відповідачів за позовом ОСОБА_1 визначено, зокрема, Державну податкову службу України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну податкову службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019р. №227, із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №846 від 25.09.2019р. Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). ДПС у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Оскільки у цій справі Державна податкова служба України є одним із відповідачів, до яких заявлено позовні вимоги, Господарський суд Дніпропетровської області при визначенні підсудності цього спору правильно застосував приписи ч. 5 ст. 30 ГПК України у чинній на момент звернення з позовом редакції та постановив оскаржувану ухвалу про передачу справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду. Переглядаючи оскаржувану ухвалу апеляційним господарським судом не встановлено фактів порушення і неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала місцевого господарського суду у даній справі має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Увалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2022р. у справі №904/11028/15(904/223/22) - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      І.О. Вечірко

Суддя                                                                                Л.М. Білецька

Суддя                                                                                                              В.Ф. Мороз