КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20  квітня 2022 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 755/18396/18                                            
номер провадження: 22-ц/824/1812/2022                       
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновичана заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року у складі судді Савлук Т.В., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»  (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №882516299. Позивач вказував, що 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та    ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого ТОВ « ФК «Центр фінансових рішень» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на платній основі прийняло належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до Реєстру боржників - додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 29 309 грн 85 коп., з яких: 9 979 грн 81 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 735 грн 79 коп. - сума заборгованості за відсотками; 10 133 грн 40 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом;                        5 460 грн 85 коп. - сума заборгованості за пенею.
Позивач зазначав, що згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором.
Вказував, що у зв`язку з істотними порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на адресу відповідачки  направило повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором та включення її персональних даних до персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Проте, ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу на погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з цим вона має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року у вказаному вище розмірі. 
З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №882516299 у розмірі 29 309 грн 85 коп., з яких: 9 979 грн 81 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 735 грн 79 коп. - сума заборгованості по відсотках; 10 133 грн                  40 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом;  5 460 грн 85 коп. - сума заборгованості за пенею, а також судовий збір у розмірі 1 762 грн 00 коп.
Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»заборгованість за кредитним договором №882516299 у розмірі 29 309 грн 85 коп., з яких: 9 979 грн 81 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 735 грн 79 коп. - сума заборгованості по відсотках; 10 133 грн 40 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 5 460 грн 85 коп. - сума заборгованості за пенею та судовий збір у розмірі 1 762 грн 00 коп. Всього на загальну суму 31 071 грн 85 коп.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Калініна С.К. про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року залишено без задоволення (а.с.69-72).
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник       ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права. Також в апеляційній скарзі адвокат Калінін С.К. просить стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5 000 грн 00 коп., а також судовий збір у розмірі 2 643 грн 00 коп.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначало, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є позивач, 04 квітня 2014 року уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №882516299, відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання та просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 309 грн 85 коп., з яких:                     9 979 грн 81 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 735 грн 79 коп. - сума заборгованості по відсотках; 10 133 грн 40 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 5 460 грн 85 коп. - сума заборгованості за пенею та судовий збір у розмірі 1 762 грн 00 коп. Проте ні позовна заява, ні додані до неї документи, не містять відомостей щодо отримання відповідачкою розміру кредиту та інформації про його виплату.
Вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності як за тілом кредиту, так і за відсотками та неустойкою, оскільки згідно змісту позовної заяви заборгованість за кредитом виникла у 2014 році, а позивач до суду звернувся у 2018 році.
Крім того, зазначає, що із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивач включив 10 133 грн 40 коп. заборгованості за плату за управлінням кредиту. Однак, в кредитному договорі не встановлено обсяг (опис) послуг за що має сплачуватися комісія за управління кредитом, не містить він і обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг. Вважає несправедливими умови договору про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Наголошує, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Вказує, що кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок розміру комісії, але в договорі відсутні як поняття комісії, так і обґрунтований розрахунок розміру комісії за управління кредитом. Тому вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості за управління кредитом у розмірі 10 133 грн 40 коп. є незаконним.
Також вказує, що відповідачка у зв`язку із розглядом справи понесла витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп. на виконання умов                  пункту 2 додатку №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/21 від 31 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін і Партнери», які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки.
Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної  скарги до апеляційного суду не направило.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 29 309 грн 85 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване заочне рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                    04 квітня 2014 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №882516299, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та внести плату за кредитом (а.с.7).
Відповідно до пункту 4 кредитного договору, надання кредиту за цим договором здійснюється на таких умовах: сума та валюта кредиту - 10 921 грн 21 коп.; річна відсоткова ставка за кредитом - 14,99% річних; строк, на який надається кредит - 36 місяців; цілі використання кредиту - без обмежень; порядок надання кредиту - перерахування на рахунок позичальника, перерахування на оплату страхових або інших послуг - у разі укладення договору страхування або договору про надання інших послуг; повернення кредиту, внесення плати за ним - щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору); разова плата за кредит - 194 грн 00 коп.; щомісячна плата за кредитом - 2,69% від суми кредиту, що становить 293 грн 79 коп.; пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань - 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення; сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом.
Установлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно зі ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Відповідно до положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення права вимоги №20170714, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, які укладені між кредитором та боржниками. 
Відповідно до реєстру боржників - додатку №1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року у загальному розмірі 29 309 грн 85 коп., з яких:                        9 979 грн 81 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 735 грн 79 коп. - сума заборгованості по відсотках; 10 133 грн 40 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 5 460 грн 85 коп. - сума заборгованості за пенею (а.с.19).
Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права вимоги за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до  ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року.
21 липня 2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про зміну умов кредитного договору №001831157-1, повідомлено відповідачку про розмір заборгованості за кредитом з вимогою сплатити заборгованість (а.с.15). 
Однак вказану вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року ОСОБА_1 не виконала.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання кредитним за договором №882516299, укладеним 04 квітня 2014 року між нею і ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень у розмірі 29 309 грн 85 коп., з яких: 9 979 грн 81 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 735 грн 79 коп. - сума заборгованості по відсотках; 10 133 грн 40 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 5 460 грн 85 коп. - сума заборгованості за пенею. Враховуючи наведене, а також те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладеного з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» договору про відступлення права вимоги № 10170714 від 14 липня 2017 року набуло права вимоги заборгованості за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.      
Вирішуючи спір, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.
Відповідно до ч.1 ст.31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки. 
Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року представник                     ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. заявив  клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»              (а.с.47-52).
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Зазначений висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від                     17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження №14-59цс18).
У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується змістом заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року, що копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження разом із копією позовної заяви ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідачка ОСОБА_1 не отримувала, оскільки поштовий конверт із цими документами повернувся на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням термін зберігання.
При цьому, колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17-ц (провадження №14-507цс18) сформулювала такі висновки, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 47, 48 постанови).
Отже враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи та не момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення суду не була ознайомлена із змістом позовних вимог     ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», то з урахуванням вказаних вище вимог процесуального закону та правових висновків Верховного Суду, вона має право заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції представник відповідачки заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №882516299 від  04 квітня 2014 року в загальному розмірі 29 309 грн 85 коп. вбачається, що він складений станом на 14 липня 2017 року. 
Також з даного розрахунку заборгованості і довідки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» №-1158712-SG від 14 липня 2017 року видно, що останній платіж за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року ОСОБА_1 здійснила 12 лютого 2015 року, після чого погашення заборгованості за кредитним договором боржником не здійснювалось (а.с.12). 
Як зазначалося вище, умовами кредитного договору №882516299 від 04 квітня 2014 року передбачено, що кредитні кошти надаються на строк36 місяців, тобто кінцевим строком повернення кредиту є 04 квітня 2017 року.
Із даним позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду                            03 грудня 2018 року.
Отже, враховуючи, що представником відповідачки було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а позивачем не доведено, що такі строки були пропущені з поважних причин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу та сумою заборгованості по відсотках за період за період 03 грудня 2015 року по 14 липня 2017 року, оскільки ці вимоги заявлені в межах загального строку позовної давності.
За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою боргу та заборгованості по відсотках за період з 04 квітня 2014 року по 02 грудня 2015 року не підлягають до задоволення у зв`язку з пропуском загального строку позовної давності. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року вбачається, що за період з 03 грудня 2015 року по 14 липня 2017 року заборгованість  ОСОБА_1 за основною сумою боргу становить 5 484 грн 11 коп., а заборгованість по відсотках становить 2 364 грн 49 коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення пені за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку ізпропуском спеціального строку позовної давності.
Так, відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі           № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс18) міститься правовий висновок про те, що пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та довідки про рух коштів за кредитом вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачка здійснила 12 лютого 2015 року. Розрахунок заборгованості за кредитом, у тому числі за пенею, складено станом на 14 липня 2017 року. До суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі пені, згідно вхідного штампу на позовній заяві, позивач звернувся 03 грудня 2018 року, тобто за межами річного строку спеціальної позовної давності. 
За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі              5 460 грн 85 коп. слід відмовити за спливом спеціального строку позовної давності.
Також апеляційним судом не встановлено правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачки плати за управління кредитом у сумі                      10 133 грн 40 коп., виходячи з такого.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Управління кредитом (обслуговування кредиту) є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати (комісії), проте, встановлення у договорі плати за управління кредитом, та не зазначення банком, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу, є незаконним.
Враховуючи вищенаведене та те, що плата за управління кредитом, є фактично платою за обслуговування кредиту і така плата не передбачена умовами кредитного договору №882516299 від 04 квітня 2014 року, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідачки плати за управління кредитом є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про  задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.
Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»заборгованість за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року у розмірі 7 848 грн 60 коп., з яких: 5 484 грн 11 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 364 грн 49 коп. - сума заборгованості по відсотках. В іншій частині позовних вимог ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» слід відмовити за їх безпідставністю.
За змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
За подання позовної заяви ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» сплатило судовий збір у розмірі 1 762 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №6423 від 22 листопада 2018 року (а.с.3). 
Водночас за подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 454 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату № 102 від 09 червня 2021 року (а.с.53), а за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2 643 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату № 11770 від 10 серпня 2021 року (а.с.79). 
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 15 травня 2019 року (справа №308/15007/15-ц) Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
В апеляційній скарзі представник відповідачки заявив клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу скаржник надав апеляційному суду договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 21 від 31 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 (клієнт) і адвокатським бюро «Калінін і  Партнери» (далі - АБ «Калінін і Партнери»), згідно з яким АБ «Калінін і Партнери» в особі  адвоката Калініна С.К. зобов`язалося на платній основі надавати ОСОБА_1 правову допомогу, послуги адвоката з представництва прав та інтересів клієнта в судах усіх інстанцій під час розгляду даної справи.
Згідно додатку № 1 до цього договору вартість наданих адвокатом Калініним С.К. послуг адвоката з представництва прав та інтересів клієнта ОСОБА_1 склала             5 000 грн 00 коп.(а.с.84).
Факт надання адвокатом Калініним С.К. цих послуг ОСОБА_1 та їх складові зафіксовані в акті виконаних робіт (наданих послуг) від 20 серпня 2021 року (а.с.87). 
Надані адвокатом Калініним С.К. послуги професійної правничої допомоги на суму 5 000 грн 00 коп. були оплачені ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №@2РL171880 від 03 червня 2021 року (а.с.86).
Аналізуючи надані відповідачем докази на підтвердження заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд  вважає його фактичним, обґрунтованим та співмірним обсягу послуг, що були надані адвокатом відповідачу. Вказаний розмір позивач не оспорює та клопотання про його зменшення не заявив.
Таким чином загальний розмір понесених ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судових витрат становить 1 762 грн 30 коп., а відповідачка ОСОБА_1 понесла судові витрати у загальному розмірі 8 097 грн 00 коп.   
Враховуючи, що відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні і у такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про застосування взаємозаліку належних до стягнення на користь кожної сторони судових витрат, та за наслідками такого взаємозаліку слід стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі              5 456 грн 76 коп.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича - задовольнити частково.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №882516299 від 04 квітня 2014 року у загальному розмірі 7 848 (сім тисяч вісімсот сорок вісім) грн 60 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 5 484 грн 11 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 2 364 грн                      49 коп.
В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити. 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 456 грн 76 коп. 
Учасники справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження за адресою: 01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Головуючий
 
Судді: