УХВАЛА

12 липня 2022 року
м. Київ
справа №640/1552/20
адміністративне провадження №К/990/16101/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мацедонської В.Е., 
суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 640/1552/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просив суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України, її правонаступника Офісу Генерального прокурора, щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги до дня фактичного розрахунку; 
2) стягнути з Офісу Генерального прокурора вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі: 48072 грн 50 коп; 
3) стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги до дня фактичного розрахунку, який станом на 30 квітня 2020 року становить: 201904 грн 50 коп.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 09 вересня 2020 року скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нове судове рішення, яким позов задовольнив повністю:
1) визнав протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо невиплати вихідної допомоги позивачу та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку;
2) стягнув з Офісу Генерального прокурора на користь позивача вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у сумі: 48072 грн 50 коп;
3) стягнув з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги з 24 грудня 2019 року до дня фактичного розрахунку, який станом на 09 вересня 2020 року становить: 579105 грн 87 коп.
Надалі Верховний Суд постановою від 30 листопада 2021 року скасував постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні позивача, а справу в цій частині направив на новий розгляд до апеляційного суду. У іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року залишено без змін.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 25 січня 2022 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги і прийняв в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині задоволено частково:
- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги з 24 грудня 2019 року до 9 вересня 2020 року (день ухвалення судового рішення про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням) у розмірі: 240362,50 грн.
Не погоджуючись із указаною постановою суду апеляційної інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, Офіс Генерального прокурора звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 28 квітня 2022 року, від 23 травня 2022 року, та від 14 червня 2022 року касаційні скарги повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
Відповідач повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 24 червня 2022 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до статті 329 України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (ч. 3 ст. 329 КАС України).
З матеріалів касаційної скарги установлено, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 25 січня 2022 року, а повторну касаційну скаргу у цій справі подано до суду поштою лише 24 червня 2021 року, тобто без дотримання встановлених процесуальним законом строків її подання.
Судом установлено, що вперше з касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі відповідач звернувся 04 квітня 2022 року.
Проте, 28 квітня 2022 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора повернуто особі яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, а саме - відсутністю підстав касаційного оскарження. Копія ухвали про повернення касаційної скарги направлена скаржнику та отримана ним 04 травня 2022 року, що підтверджується наявною інформацією у Діловодстві Верховного Суду.
09 травня 2022 року Офіс Генерального прокурора вдруге звернувся з касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року. 
23 травня 2022 року ухвалою Верховного Суду повернуто касаційну скаргу як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судового рішення у цій справі.
Втретє з касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року скаржник звернувся 07 червня 2022 року. Проте, вказана касаційна скарга знову повернута ухвалою від 14 червня 2022 року, та отримана скаржником 20 червня 2022 року.
Повторно Офіс Генерального прокурора звернувся із касаційною скаргою 24 червня 2022 року. Разом із касаційною скаргою подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтоване тим, що своє право на касаційне оскарження відповідач реалізував у межах строку на касаційне оскарження, проте Верховним Судом попередньо подані касаційні скарги були повернуті із визначенням того, що її повернення не перешкоджає повторному зверненню до суду касаційної інстанції. Враховуючи викладене, вважає причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та просить поновити такий строк.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, в частині строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, Верховний Суд скаржнику неодноразово надавав вичерпні роз`яснення щодо форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Також Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.
У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. Проте подана вкотре касаційна скарга, аналогічно попереднім, так і не відповідає вимогам частини другої статті 330 КАС України, зокрема, в частині необхідності наведення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав), з належним їх обґрунтуванням.
Сукупність цих обставин свідчить про допущення відповідачем необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку касаційного  оскарження є неповажними.
Отже, відповідач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. У зв`язку з цим, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, а отже відповідачу необхідно довести наявність об`єктивних перешкод, які не дозволили подати касаційну скаргу в строк, передбачений статтею 329 КАС України.
Разом з тим, скаржником не надано доказів отримання ним оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, та жодним чином не обгрунтовано, чому ним не подано первісну касаційну касаційну скаргу у розумний строк після отримання 16 лютого 2022 року вказаної постанови. 
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Крім того, відповідно до вимог частини 4 статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон України №3674-VI) визначено, що за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 1  відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2020 року встановлений у розмірі 2102,00 грн.
З оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом задоволено одну вимогу  майнового характеру.
Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 4807, 24 грн (240362, 50 грн. х 1%)х200%).
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що скаржником сплачено судовий збір, але не у повному обсязі. Отже, з урахуванням уже сплаченого судового збору, скаржнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 3125, 64 грн.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Частинами першою і другою статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладене, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням відповідачу строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції:
- обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви;
- документа про сплату судового збору в розмірі  3125, 64 грн.
Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача 31219207026007, код банку отримувача (МФО) 899998,  номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету 22030102,     найменування податку, збору, платежу судовий збір (Верховний Суд, 055), символ звітності банку 207, призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД Касаційний адміністративний суд, номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Керуючись статтями 3, 169, 328, 329, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску Офісом Генерального прокурора строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 640/1552/20.
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 640/1552/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги, а неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або визнання судом наведених підстав неповажними - для відмови у відкритті касаційного провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 В. Е. Мацедонська

Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич

                                                                                                    Н. В. Шевцова