Головуючий у І інстанції Галаган В.І.	
Провадження №  22-ц/824/2414/2022	 	 	 	                                         Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
12 травня 2022 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13жовтня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на малолітню дитину,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з нього на свою користь додаткові витрати на розвиток здібностей їхньої спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з січня 2019 року по червень 2021 року включно у розмірі 27 450,00 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу). 
Позивач у позові зазначала, що з 2019 року неповнолітня донька сторін відвідує тренування зі спортивних бальних танців у КСТ «TeamDаnce». Дитина має помітні успіхи, бере участь у різноманітних зборах колективу, змаганнях. За період 2020-2021 роківбрала участь у різноманітних змаганнях, у Чемпіонаті України, де отримала 2 місце. За розрахунками позивача розмір додаткових витрат на розвиток здібностей доньки за період з січня 2019 року по червень 2021 року включно становить 49 950 грн., з яких: абонплата 600,00 грн. х 10 міс. = 6 000,00 грн.; абонплата 650,00 грн. х 10 міс. = 6 500,00 грн., індивідуальне заняття 200,00 грн. х 4 заняття х 16 міс. = 12800,00 грн.; 10 конкурсів х 700,00 + 750,00 грн. = 14 500,00 грн.; бально-спортивний одяг 6 250,00 грн., що разом становить 49 950,00 грн.
Крім того, влітку 2021 року дитина з власної ініціативи пройшла курс дитячих комп`ютерних курсів за програмою «Дитячий комп`ютерний табір» вартістю 4 950,00 грн. 
Таким чином, загальний розмір понесених позивачем додаткових витрат склав 54 900,00 грн., половина з яких - 27 450,00 грн., підлягає стягненню з відповідача, як батька малолітньої дочки. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму додаткових витрат на дитину у розмірі 24 975 грн. 00 коп.
Стягнуто з     ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в сумі 826,13 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Саламаху В.Р. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на те, що рішення прийняте судом без достатнього обґрунтування, без урахування всіх обставин справи, дослідження та оцінки всіх доказів, які мають значення та є визначальними для прийняття рішення у справі.
Апелянт зазначив, що позивачем не надано суду квитанцій та інших підтверджуючих документів щодо проведення виплат за заняття ОСОБА_3 у школі танців. При цьому, надана позивачкою довідка не повинна була прийматись до уваги, оскільки не містить підпису уповноваженої особи ТОВ «Тімс Денс», що її видала, а саме ТОВ «Тімс Денс» згідно відомостей ЄДРПОУ зареєстроване, як юридична особа, лише 26 квітня 2021 року, тобто, незрозуміло, яким чином проводилися виплати товариству до моменту його реєстрації. 
Таким чином, на думку відповідача, відсутнє будь-яке офіційне підтвердження сплати ОСОБА_2 за навчання в ТОВ «Тімс Денс» ОСОБА_3 , а надана позивачкою довідка не є доказом, на підставі якого суд повинен був приймати рішення про задоволення позову.
Крім цього, при розгляді справи судом першої інстанції було порушено процесуальне право відповідача на подання заперечення на відзив, чим суд позбавив відповідача можливості вчасно подати до суду необхідні документи, зокрема, з приводу родинних стосунків з матір`ю ОСОБА_5 .
Також, відповідач у скарзі зазначив, що він не ухиляється від сплати за навчання дитини у школі танців, оскільки щомісячно сумлінно сплачує аліменти у розмірі 4 389 грн. 24 коп. Крім того, відповідач постійно додатково витрачає кошти на придбання харчування та одягу ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними фіскальними документами. Відповідач має намір оплачувати додаткові витрати та сприяти розвитку доньки, але для цього йому необхідні належні та достовірні докази оплати такого навчання. При цьому, позивачка не повинна перешкоджати йому у спілкуванні з донькою.
Також відповідач вказав на те, що ОСОБА_2 не порадилась з ним, а самостійно вибирала школу для неповнолітньої доньки. 
У відзиві, що надійшов від позивача ОСОБА_2 , остання просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (27 450,00 грн.), її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення оскаржено відповідачем лише в частині стягнення з нього на користь позивача додаткових витрат, пов`язаних з оплатою занять дочки ОСОБА_3 у Клубі спортивного танцю «Team Dаnce» за період з січня 2019 року по червень 2021 року, апеляційний суд згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє його законність та обґрунтованість лише у цій частині.
Судом першої інстанції встановлено, що від зареєстрованого шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну малолітню доньку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 19.10.2011 року, актовий запис № 2912 (а.с.28).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року у справі № 755/2116/15-ц шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 24 вересня 2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2109, - розірвано. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відновлено ОСОБА_2 дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що народився в с. Сорокотяга Жашківського району Черкаської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.19-21).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2017 року у справі № 755/3279/17 визначено ОСОБА_1 , як спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодичні побачення з донькою кожного четверга та кожної п`ятниці з 18.00 години до 20.30 години, кожної суботи з 11.00 години до 18.30 години та інші дні за домовленістю з матір`ю  ОСОБА_2 .
Судом також встановлено, що за даними Довідки, виданої Спеціалізованою школою І ступеня з поглибленим вивченням іспанської мови - суспільно-гуманітарна гімназія № 176 імені Мігеля де Сервантеса Сааведри Дніпровського району м. Києва від 14.07.2021 року № 02-23/120, ОСОБА_3 дійсно навчається у 4-Г класі школи (а.с.27).
За даними Довідки, виданої Клубом спортивного танцю «Team Dаnce», ОСОБА_3 з 2019 року відвідує тренування зі спортивних бальних танців у КТС «Team Dаnce». У ОСОБА_3 помітні значні успіхи, дівчинка займається не лише в групі, а також раз на тиждень індивідуально. Також бере участь у різноманітних зборах колективу «Team Dаnce». ОСОБА_3 за період з 2020-2021 років активно приймає участь в змаганнях, зазвичай отримує перші місця, 18 та 19 червня брала участь в Чемпіонаті України, де отримала 2 місце. Абонементна плата за місяць становить 650,00 грн., індивідуальне заняття - 400,00 грн. з пари, збори - 3 000,00 грн. З вересня 2021 року ціни будуть збільшено. Крім того ТОВ «Тім Денс» надано довідку про сплату ОСОБА_2 відвідування тренувань ОСОБА_3 (а.с.4, 7-17, 31-32, 37).
Відповідачем ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2021 року, відповідно до якої за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.56-57).
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат у вигляді витрат за навчання у Клубі спортивного танцю «Team Dаnce»їхньої спільної дочки, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність цієї вимоги, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.
Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. 
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Суд першої інстанції, встановивши, що навчання дочки сторін у Клубі спортивного танцю «Team Dаnce» зумовлене розвитком здібностей дитини, дійшов обґрунтованого висновку, що це відноситься до особливих обставин у розумінні статті 185 СК України, та обґрунтовано стягнув з відповідача, як батька дитини, на користь позивача половинупонесених нею документально підтверджених додаткових витрату розмірі 24 975 грн. 00 коп.
Доводи апеляційної скарги відповідача про невідповідність наданих позивачкою документів на підтвердження понесення нею додаткових витрат на навчання дочки колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачем суду не надано жодних доказів на спростування наданих позивачкою довідок про понесені витрати, що є його обов`язком в силу приписів ст. 81 ЦПК України.
При цьому, в матеріалах справи містяться достатні та належні докази відвідування ОСОБА_3 занять у Клубі спортивного танцю «Team Dаnce», яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він постійно приймає участь в утриманні дочки, оплачує навчання, несе додаткові витрати на утримання дитини, не спростовують законності та обгрунтованості висновків суду, оскільки добровільна участь одного з батьків в утриманні спільної дитини не позбавляє права того з батьків, з ким проживає дитина, звернутись до суду з позовом до іншого з батьків про стягнення половини додаткових витрат, що викликані особливими обставинами.
Не заслуговують на увагу і доводи скарги про те, що позивачка забороняє відповідачу бачитись з дитиною всупереч рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09.06.2017 року, оскільки питання встановлення графіку спілкування батька з дитиною не є предметом спору у даній справі.
Необгрунтованими також є і посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться мати пенсійного віку, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вищенаведених обставин. 
Крім цього, в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що має змогу і бажання нести витрати по сплаті додаткових витрат на дитину.
Доводи апеляційної скарги відповідачапро порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.  
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.        
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:
 
Судді: