Справа № 127/2450/22
Провадження № 22-ц/801/838/2022
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна  Ю. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року	Справа № 127/2450/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О., 
суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., позивача ОСОБА_1 , роз-глянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» 
про стягнення боргу у розмірі 2807070,50 гривень,
за апеляційною скаргою директора Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» Онищука Романа Степановича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2022 року про забезпечення позову, постановлену у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Шаміної Ю. А.,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області з 27 січня 2022 року перебуває вищезазначена цивільна справа.
Розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 від 08 лютого 2022 року про за-безпечення позову у справі, ухвалою від 10 лютого 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області вказану заяву задовольнив частково. З метою забезпечення позову накладений арешт на грошові кошти в сумі 2807070,50 гривень, які перебувають на банківському рахунку Приватного підприємства ( далі - ПП ) «БРІЗ-Д.Т.»., в іншій частині заяви ОСОБА_1 відмовлено. Ухвала допущена до негайного виконання з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого проваджен-ня.
Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2022 року про забезпечення позову оскаржується в апеляційному порядку директором ПП «БРІЗ-Д.Т.» Онищуком Р. С., який просить скасувати оскаржувану ухвалу, постано-вити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову щодо стягнення боргу. Скаржник посилається на те, що оскаржувана ухвала поста-новлена з порушеннями норм процесуального права, за невідповідності висновків су-ду обставинам справи. Виклавши у скарзі мету забезпечення позову, норми статей 149, 150 ЦПК України, пославшись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 ( провадження № 14-729цс19 ), необ-хідність урахування інтересів не тільки позивача, але й інших осіб, інтереси яких мо-жуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, особа, яка подала скаргу, стверджує, що судом не дотримано норм процесуального права, в оскаржу-ваній ухвалі не зазначеного жодного доказу та обгрунтування реально існуючого фак-ту, щодо наявності обставин, які істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рі-шення суду чи ефективний захист інтересів позивача. На думку скаржника, суд обме-жився загальними формальними фразами, які можуть бути застосовані у будь-якій справі при зміні назви сторін.
Позивач ОСОБА_1 скористався визначеним цивільним процесуальним зако-ном і забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 06 квітня 2022 року правом та по-дав суду відзив на скаргу відповідача, який надійшов 02 травня 2022 року. У відзиві позивач стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів про, нібито, не на-ведення судом в ухвалі обгрунтування необхідності забезпечення позову. Проте, оскаржувана ухвала постановлена судом у суворій відповідності до норм процесу-ального права, з урахуванням викладених у позовній заяві, заяві про забезпечення по-зову обставин. Посилаючись на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуаль-ного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», викладені у пунктах третьому, четвертому, шостому цієї постанови, ОСОБА_1 наголошує, що забез-печити позов з метою запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоро-нюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи дозволяється шляхом на-кладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимо-гами майнового характеру є достатньо обгрунтоване припущення, що майно ( у тому числі грошові кошти ), яке є у відповідача на момент пред`явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент вико-нання рішення. Суд першої інстанції переконався, що між сторонами у справі має міс-це спір щодо повернення позичених коштів у розмірі 2807070,50 гривень, що існує обгрунтоване припущення можливості виникнення додаткових труднощів у виконан-ні судового рішення, запобігти яким можливо щляхом накладення арешту на бан-ківський рахунок відповідача у межах розміру заявлених позовних вимог. За таких обставин оскаржувана ухвала суду, на думку позивача, є законною, обгрунтованою, тому підстав для її скасування немає.
У судові засідання апеляційного суду 27 квітня, 11 та 25 травня 2022 року пред-ставник ПП «Бріз-Д.Т.» тричі не з`явився. Апеляційним судом ужиті усі можливі за-ходи, визначені ЦПК України, для забезпечення явки в суд сторони у справі, однак це не дало позитивних наслідків. Зокрема, оголошення про виклик представника відпо-відача до суду на 13.30 годину 25 травня 2022 року було розміщене сайті судової вла-ди, хоча й такий захід не забезпечив явку у судове засідання представника підпри-ємства. Колегія суддів бере до уваги, що відповідачу достеменно відомо про наявність цього апеляційного провадження, оскільки саме ним подана апеляційна скарга, отри-мана ухвала суду про відкриття апеляційного провадження ( а. с. 83 ). Ураховуючи позицію Європейського суду з прав людини, який наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися про-вадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, апеляційний суд у відпо-відності з нормами статті 372 ЦПК України ухвалив розглянути дану справу у порядку апеляційного провадження у відсутності представника відповідача ПП «БРІЗ-Д.Т.». 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу пози-вача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, вивчивши мотиви апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга від-повідача задоволенню не підлягає.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм проце-суального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запере-чень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, вона є правильною, об`єктивною та обгрунтованою. Насамперед вона повністю відповідає роз`ясненням, викладеним у пункті шостому постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», має на меті, як же зазначалося, гарантування виконання можливого рішення суду. Суд пер-шої інстанції у належний, послідовний спосіб дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Забезпечуючи позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 2807070,50 гривень, які перебувають на банківському рахунку відповідача в Акціонерному банку «Південний», суд першої інстанції зазначив, що невжиття захо-дів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. З посиланням на норми частин першої, другої статті 149, пункту четвертого частини першої статті 150, частини першої статті 153 ЦПК України, суд зазначив, що позива-чем у заяві про забезпечення позову зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов. Окремо суд зауважив, що заходи забезпечення позову відпові-дають заявленим вимогам, тобто безпосередньо пов`язані з предметом спору, є спів-мірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення. З огляду на те, що Цивільний процесуальний кодекс України враховує принцип рівноправ`я сторін у процесі і забезпечує захист інтересів у тому числі відповідача, суд не залишив поза увагою охоронювані права, інтересів інших осіб, у даному випадку позивача, який бере участь у справі, права якого можуть бути порушені у зв`язку із незастосуванням відповідних заходів. Суд першої інстанції урахував, що між сторонами дійсно виник та існує спір щодо повернення суми позичених ОСОБА_1 коштів, через що заявник вважає, що невжиття захо-дів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні можливого судового рішення, запобігти яким можливо лише шляхом накладення арешту на банківський рахунок відповідача у межах суми боргу. Перевіривши аргументованість вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову, беручи до уваги те, що між сторонами має місце спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суд дійшов висновку про необхідність частко-вого задоволення заяви про забезпечення позову.
Мотиви апеляційної скарги директора ПП «Бріз-Д.Т.» Онищука Р. С. не можна визнати такими, що є достатніми, суттєвими для її задоволення; її аргументи немож-ливо вважати доречними, зокрема, з огляду на те, що вони носять узагальнений харак-тер, суперечать фактичним обставинам, вказаним позивачем у заяві про забезпечення позову. Нормами статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Очевидно, що постановлення судом ухвали про забезпечення позову абсолютно відповідає норма цивільного процесуального закону. 
Отже не можна визнати ані законним, ані справедливим, ані добросовісним підхід до ситуації, що має місце, відповідача, який оскаржує ухвалу суду про забезпе-чення позову у цій справі. Не убачається доцільним акцентувати увагу на безпідстав-ності мотивів скарги щодо неспівмірності заходів забезпечення позову, вжитих судом, заявленим позовним вимогам; відповідності виду забезпечення позову позовним ви-могам; доведення дійсної наявності спору між сторонами у справі та існування реаль-ної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задо-волення позову. Нормами глави 10 ЦПК України урегульовані усі питання як застосу-вання заходів забезпечення позову, так і порядку їх скасування. Такими визначеними можливостями відповідач може скористатися на власний розсуд у зручний для нього час у процесі процесуального провадження у справі. Належить констатувати, що обидві сторони у справі пере-бувають у балансі відносно своїх прав на спірні кошти, що є предметом спору, і кожна з них вимагає справедливого вирішення спору, несе до його завершення індивідуальний певний тягар.
Правове підґрунтя застосованої судом процедури забезпечення позову спро-стовує аргументи апеляційної скарги, які неможливо визнати доречними та обгрун-тованими. Як наслідок належить зробити висновок про те, що з доводами апеляційної скарги погодитися не можна.
Виконання судового рішення є завершальною стадією цивільного процесу, без чого нівелюється саме право будь-якої особи на захист її порушеного чи оспорю-ваного законного права, інтересу. Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України з приводу обов`язковості виконання судових рішень, як невід`ємної складової права кожного на судовий захист, спрямованої на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юри-дичних осіб, суспільства, держави, оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції у повній відповідності з нормами права, що регулюють це питання, тому не може бути скасована на задоволення безпідставної апеляційної скарги відповідача. 
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє закон-ність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції ( яким є відповідно до норм статті 258 ЦПК України також судова ухвала ) в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Пунктом першим частини першої статті 374, статтею 375 ЦПК України встанов-лено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального і процесуального права. 
Згідно пункту другого частини першої статті 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції з питання забезпечення позову після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені у касаційному порядку.
Керуючись нормами статей 353, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Укра-їни,  апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» Онищука Романа Степановича залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2022 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» про стягнення боргу у розмірі 2807070, 0 гривень - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 30 травня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             Л. О. Голота

В. П. Рибчинський