КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року
 
м. Київ
 
справа № 361/4282/20
 
провадження № 22-ц/824/6596/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.,
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.
 
учасники справи:
 
позивач - Орган опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області 
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 
 
на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року у складі судді Петришин Н.М.
 
у цивільній справі за позовом Органу опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року до суду звернувся Орган опіки та піклування в особі міського голови Виконавчого комітету Броварської міської ради Ігоря Сапожка з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. 
Указував, що з 2013 року малолітній ОСОБА_3 проживав із матір`ю ОСОБА_4 , її співмешканцем ОСОБА_5 та своїми сестрами - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
У ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 з`явився до служби і повідомив, що має намір забрати свого сина на виховання, не повідомивши адресу, де збирається проживати із дитиною. 
Зауважував, що з метою об`єктивного вивчення даної ситуації, службою установлено наступні обставини. Окрім ОСОБА_3 відповідач має ще трьох дітей - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідач позбавлений батьківських прав. Із дружиною, якою мають спільну дитину ОСОБА_10 , відповідач не проживає, наразі триває процес щодо розірвання шлюбу. 
Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області встановлено, що відповідач свідомо та довготривалий час не займався вихованням свого сина, не приймав участі у його житті, не цікавився його шкільним життям, свідомо відмовився від своїх батьківських прав та обов`язків по відношенню до двох інших синів, переклав відповідальність за дітей на свою матір.
На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року позов задоволеночастково.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області                      19 травня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 586.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 гривень, шляхом їх перерахування на особовий рахунок дитини щомісячно, починаючи з                03 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, 14 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, залишити малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його вихованні та утриманні, тимчасово передати дитину ОСОБА_3 на виховання бабусі ОСОБА_9 . 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач сам добровільно надсилає кошти сину на його рахунок особистий рахунок.
Вказує, що не усувається від догляду за сином та від його виховання, намагається забезпечити належні умови для своєї сім`ї та виявляв бажання забрати сина після смерті його матері.
Уважає, що місцевим судом взагалі не досліджувалось ставлення батька до дитини та дитини до батька, що є недопустимим при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав.
13 червня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін, оскільки вважає оскаржуване рішення повністю законним та обґрунтованим.
Зауважує, що відповідач ОСОБА_1 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від їх виконання, дитина не бажає проживати з відповідачем, між батьком та сином відсутній психологічний зв`язок, тому повернення дитини батьку суперечитиме інтересам  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20 червня 2022 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності, оскільки останній не може бути присутнім особисто у судовому засіданні через мобілізацію останнього до лав ЗСУ.
Позивач у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції врахував те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, участі у вихованні та утриманні сина не приймає, не цікавиться його станом здоров`я, успішністю у дошкільному закладі. Матеріалами справи встановлено, що після смерті матері вихованням ОСОБА_11 займається вітчим - ОСОБА_12 , якого хлопчик вважає своїм батьком.
Уважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн. 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , про що 19 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області вчинено актовий запис № 486 у Книзі реєстрації народжень.
У свідоцтві про народження дитини батьками зазначені: батько - ОСОБА_1 , матір - ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
На підставі наказу Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області № 163/01-10 від 12 травня 2020 року малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитину, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_5 (а.с. 12).
12 травня 2020 року працівниками Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області здійснено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт № 154. Зі змісту вказаного акту обстеження умов проживання вбачається, що за вказаною адресою малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з: ОСОБА_5 (цивільний чоловік ОСОБА_4 ), та своїми сестрами: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Квартира, де проживають вказані особи, приватизована та має всі умови для проживання та розвитку дітей (а.с. 15).
20 травня 2020 року класним керівником та директором Броварської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 9 надано характеристику на ОСОБА_14 (а.с. 17), відповідно до змісту такої характеристики, ОСОБА_15 з першого класу навчається у вказаній школі, зарекомендував себе як дисциплінований учень, має гарний рівень навчальної підготовки та відповідні досягнення у навчанні. Мати дитини брала активну участь у шкільному житті хлопчика.
Згідно наказу Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області №191/01-10 від 25 травня 2020 року малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сирі та дітей, позбавлених батьківського піклування, так як матір дитини ОСОБА_4 померла, а батько ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 13).
Установлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ще трьох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які народилися у шлюбі відповідача з іншими жінками.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2013 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно його дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 23-26).
Вихованням вищевказаних дітей займається мати відповідача - ОСОБА_9 .
25 травня 2020 року служба у справах дітей та сім`ї Яготинської районної державної адміністрації направила на адресу позивача лист, в якому повідомила, що відповідач не проживає зі своєю дружиною ОСОБА_16 . Також, у своїй заяві ОСОБА_16 повідомила, що наразі нею подано позов про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 та висловила, що не бажає брати на своє утримання сина свого чоловіка - ОСОБА_3 (а.с. 20, 34).
Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, у вказаному будинку не проживає. Будинок на праві власності належить його матері - ОСОБА_9 (а.с. 22).
До матеріалів справи відповідачем додано копію Контракту про проходження останнім військової служби у Збройних Силах України. Контракт є строковим та таким, що укладений на три роки (а.с. 71-72).
Згідно довідки №1879, виданої 10 жовтня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 з 21 травня 2019 року і по теперішній час перебуває на військові службі у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 75).
Також, до матеріалів справи відповідачем додано медичні виписки про те, що останній має певні хронічні захворювання, а саме: астено-невротичний стан з інсомією, бронхіальну астму ІІ ст., симптоматичну артеріальну гіпертензію ІІ ст., ожиріння І ступеню (а.с. 76-85).
У період з 22 лютого 2020 року по 18 березня 2020 рік ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, про що свідчить копія довідки № 267 від 28 травня 2020 року (а.с. 74).
За час проходження служби ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно, про що командирами ВЧ НОМЕР_2 надано відповідну характеристику (а.с. 93).
До матеріалів справи відповідачем додано виписки по картковому рахунку. Із вказаних виписок вбачається, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 55-61).
Згідно виписки по карткам відповідача, починаючи з червня 2019 року відповідач здійснював переказ коштів на ім`я ОСОБА_4 . У призначенні таких переказів зазначено: «аліменти на утримання сина ОСОБА_3 » (а.с. 59-60).
14 липня 2020 року відповідач в АТ КБ «Приватбанк» відкрив на ім`я ОСОБА_3 картку юніора (а.с. 62). За період з липня по серпень 2020 року відповідачем перераховано на вказану картку кошти у загальному розмірі 1 850 грн з призначенням «аліменти на утримання сина ОСОБА_3 » (а.с. 61).
13 травня 2020 року головним спеціалістом відділу профілактики та захисту прав дитини служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області проведено співбесіду з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний протокол бесіди (а.с. 14).
У ході бесіди ОСОБА_11 розповів, що його сім`я це мама, вітчим ОСОБА_12 , якого він називає батьком, сестри ОСОБА_17 (12 років) та ОСОБА_18 (6 років), бабуся ОСОБА_19 і дідусь ОСОБА_20 (батьки вітчима). З усіма перерахованими членами сім`ї у ОСОБА_11 гарні взаємостосунки, від кожного члена сім`ї він відчуває взаємоповагу, взаємодовіру та підтримку. Із розповіді ОСОБА_11 про своє повсякденне життя можливо зробити висновок що його доглядом, вихованням та утриманням займалися мама та вітчим. Після смерті матері, головними дорослими, яким ОСОБА_11 беззаперечно довіряє, та які про нього щоденно піклуються, є вітчим та бабуся ОСОБА_19 . Також, ОСОБА_11 знає свого біологічного батька, бабусю ОСОБА_21 та братів ОСОБА_22 (10 років) та ОСОБА_23 (9 років). Зі слів ОСОБА_11 , раніше він спілкувався з біологічним батьком, коли мама йому телефонувала. Більше двох років тому він декілька днів гостював у свого біологічного батька. Зі слів ОСОБА_11 , йому у батька не сподобалося, бо було обмаль їжі і він наразі не хоче туди повертатися. Останній раз ОСОБА_11 бачив свого біологічного батька на похованні матері. ОСОБА_11 наголосив, що хоче щоб його вихованням займався вітчим. Також, хлопчик повідомив, що не розглядає для себе можливості проживати із біологічним батьком. У світогляді ОСОБА_11 на цей час єдиною батьківською фігурою є вітчим.
17 червня 2020 року виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області надано висновок № 04-22/399 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29-32).
Зі змісту вищевказаного висновку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 станом на                   05 червня 2020 року не звертався до служби з метою повернення дитини йому на виховання, не телефонував та не цікавився долею сина.
Судом першої інстанції під час розгляду справи було заслухано свідків             ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . 
Так, свідок ОСОБА_24 , яка є начальником відділу опіки, пояснила, що про малолітнього ОСОБА_3 їй стало відомо 12 травня 2020 року зі слів вітчима ОСОБА_26 . Після цього, зі служби у справах дітей зателефонували біологічному батьку дитини - ОСОБА_1 . Відповідач прибув до служби разом зі своєю матір`ю та повідомив, що має намір забрати сина собі на виховання. При цьому, зазначив, що наразі проходить військову службу і вихованням дитини буде займатися бабуся - ОСОБА_27 . Після цього, служба направила запит за місцем проживання відповідача у м. Яготин, де повідомили, що ОСОБА_1 у місті не проживає, зі своєю дружиною перебуває у стані розлучення. З цього часу відповідач до служби більше не звертався та не повідомляв про свій намір повернути собі дитину.
Свідок ОСОБА_25 пояснила, що вона є головним спеціалістом відділу опіки та піклування, веде облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Про малолітнього ОСОБА_1 у службу повідомив вітчим дитини. Зазначив, що дитина з ним та ОСОБА_4 (мати хлопчика) проживає з 2013 року. Мати дитини померла у ІНФОРМАЦІЯ_9. 12 травня 2020 року до служби з`явився біологічний батько дитини - ОСОБА_1 , який повідомив, що є військовослужбовцем та наразі не має, де жити. Також, зазначив, що має ще двох дітей, які живуть у його матері. ОСОБА_1 було надано консультацію як повернути йому на виховання сина. Проте, після цього відповідач у службу більше не з`являвся.
Звертаючись до суду з позовом, Орган опіки та піклування як на підставу позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, посилався на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_3 . 
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частиною восьмою статті 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
За положенням пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Із наведеного слідує, що суд може позбавити одного із батьків батьківських прав відносно дитини в разі, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та не суперечить інтересам дитини.
Суд може позбавити особу батьківських прав, що є крайнім заходом та тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
На підставі викладеного, колегія суддів уважає, що для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками.
Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, участі у вихованні та утриманні сина не приймає, не цікавиться його станом здоров`я, успішністю у дошкільному закладі.
Разом з тим, існування вказаних обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено. Подані Органом опіки та піклуваннядокази, досліджені місцевим судом, не свідчать про небажання батька піклуватись про свого сина, також як і не свідчать про свідоме злісне нехтування останнім своїми батьківськими обов`язками, оскільки, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його мати (бабуся ОСОБА_28 ) спілкувалися з дитиною, ОСОБА_11 відвідував батька та бабусю, відповідач сплачував кошти на дитину матері ОСОБА_11 , а згодом перераховував на особисту картку сина, самостійно виявив бажання забрати сина для спільного з ним проживання.
Оскільки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним батьківських обов`язків не встановлено, колегія суддів уважає передчасним висновок місцевого суду стосовно наявності підстав для застосування такого крайнього заходу впливу на батька, як позбавлення його батьківських прав, який судом першої інстанції обґрунтовано, зокрема, посиланням на висновок органу опіки і піклування, де вказано про доцільність такого позбавлення.
Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містять беззаперечних, вмотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , отже не дає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу. 
Враховуючи викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про позбавлення відповідача батьківських прав, не врахував характеристику відповідача, бажання відновити спілкування з сином, розуміння своєї вини в усуненні на певний проміжок часу від виховання та розвитку дитини, бажання та намагання змінити свою поведінку.
За таких обставин, позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина ОСОБА_28  не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до синабатьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно сина.
З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, оскільки це остаточно розірве зв`язок дитини, матір якої померла, з батьком. 
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність, виключно в інтересах дитини, надати можливість батькові та сину налагодити їх родинні стосунки та попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язків з виховання сина, покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав та обов`язків.
Вимоги апеляційної скарги щодо залишення малолітнього ОСОБА_28 на вихованні та утриманні відповідача, тимчасової передачі дитини на виховання бабусі ОСОБА_28 є необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що таких позовних вимог ОСОБА_1 не заявлялось, дані питання не були предметом розгляду судом першої інстанції, а отже не підлягають вирішенню судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,є підставою для задоволення апеляційної скарги частково, скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року - скасувати. 
У задоволенні позову Органу опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на Орган опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено «21» червня 2022 року.

 
 Головуючий                                                                                 В.А. Кравець

Судді                                                                                              О.В. Желепа

                                                                                                        О.Ф. Мазурик