ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 740/6029/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Кучми А.Ю. 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року (повний текст виготовлено 20 грудня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову Київської митниці від 21.10.2021 р. № 3361/10000/21 про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі, стягнути з позивача понесені судові витрати. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю:
Постанову в справі про порушення митних правил № 3361/10000/21 від 21 жовтня 2021 року, якою     ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4  ст. 469 Митного кодексу України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000,00 грн, - скасовано, провадження в справі про порушення митних правил - закрито.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.  
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до ч. 4  ст. 469 МК України  передача транспортного засобу особистого користування, поміщеного у митний режим тимчасового ввезення, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим тимчасового ввезення, не дозволяється, а факт ввезення на митну територію України 14.02.2018 року т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 підтверджується інформацією в електронній базі АСМО «Інспектор», матеріалами справи про порушення митних правил № 3361/1000/21 та інформацією з бази даних митного органу.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці Державної митної служби України на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.09.2021 року стосовно позивача старшим державним інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Київ-Центральний» Київської митниці - Онацькою В. І. складено протокол про порушення митних правил № 3361/10000/21, згідно з яким у діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених  ст. 380 МК України, що були направлені на передачу (володіння, користування) т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , який перебував під митним контролем, іншій особі.
Постановою в справі про порушення митних правил № 3361/10000/21 від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4    ст. 469 МК України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 грн.
Вказану постанову мотивовано тим, зокрема, що ОСОБА_1 не виконав вимоги  ст. 380 МК України, передав т/з марки AUDI A6 ALLROAD, номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , який перебував під митним контролем, іншій особі, а тому в його діях наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 4  ст. 469 МК України.
Вважаючи постанову про порушення митних правил протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що з наданих позивачем копій документів до позову, а саме із копії пояснень громадянки ОСОБА_2 від 30.07.2021, убачається, що остання отримала т/з AUDI A6 ALLROAD у свого знайомого. У поясненнях відсутні відомості про те, що саме позивачем здійснено їй передачу вказаного транспортного засобу. Крім того, позивачем надано копію документа - рахунку-фактури від 20.05.2021, в якому зазначено, що громадянином ОСОБА_3 здійснено оплатне відчуження т/з AUDI A6 ALLROAD, р. н. НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з постановою № 3361/10000/21 від 21 жовтня 2021 року підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4  ст. 469 Митного кодексу України  став висновок про порушення ним вимог ст. 380 Митного кодексу України. Зміст такого порушення полягає у передачі транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України, іншій особі.
Відповідно до абз.абз. 1, 3 ч. 5  ст. 380 Митного кодексу України  тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Положеннями ч. 4  ст. 469 Митного кодексу України  передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1  ст. 486 Митного кодексу України  завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Разом з тим, як було вірно визначено судом першої інстанції,  відповідачем в ході розгляду справи про порушення митних правил не встановлено та не відображено в оскаржуваній постанові фактичних обставин, за яких відбулося порушення вимоги ч. 5  ст. 380 Митного кодексу України.
Як раніше зазначалося, зміст виявленого митним органом порушення полягає у тому, що ОСОБА_1 , здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі. 
Водночас, відповідачем взагалі не встановлено, коли, кому та за яких обставин відбулася передача транспортного засобу.
Встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4  ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України.
Так, п. 7 розділу I  Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України»  до  ст. 469 Митного кодексу України  було внесено зміни,    а саме - назву статті викласти в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Згідно з п. 1 розділу IІ  вказаного Закону  він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу I та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього  Закону.
Тобто, п. 7 розділу I  Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України»  набирав чинності 22 серпня 2019 року, в той час як транспортний засіб марки Ауді, модель А4, кузов № НОМЕР_1 ввезено на митну територію України 14 лютого 2018 року.
Колегія суддів враховує, що з наданих позивачем копій документів до позову, а саме із копії пояснень громадянки ОСОБА_2 від 30.07.2021, убачається, що остання отримала т/з AUDI A6 ALLROAD у свого знайомого. У поясненнях відсутні відомості про те, що саме позивачем здійснено їй передачу вказаного транспортного засобу. 
Крім того, позивачем надано копію документа - рахунку-фактури від 20.05.2021, в якому зазначено, що громадянином ОСОБА_3 здійснено оплатне відчуження т/з AUDI A6 ALLROAD, р. н. НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , тобто, відчуження здійснено не позивачем. 
Таким чином, відповідачем як суб`єктом владних повноважень коли саме, кому та за яких обставин відбулася передача транспортного засобу ніби-то позивачем, що має важливе значення в контексті набрання чинності відповідню законодавчою нормою лише 22 серпня 2019 року
Порушення митних правил, передбачене ч. 4  ст. 469 Митного кодексу України, не є триваючим порушенням, адже є вчиненим у момент передачі транспортного засобу іншій особі без дотримання вимог ч. 5  ст. 380 Митного кодексу України.
Водночас, особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлював міру відповідальності за відповідні дії, про що вірно вказував позивач.
Згідно зі  ст. 58 Конституції України  закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч. 2  ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності постанови про порушення митних правил, у тому числі в частині застосування ч. 4  ст. 469 Митного кодексу України  з урахуванням обмежень, встановлених  ст. 58 Конституції України.
Згідно зі  ст. 531 МК України  підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до частини першої  статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частини друга  статті 77 КАС України).
В межах спірних правовідносин відповідачем не було виконано покладений на нього обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, оскільки останнє не містить належних, достовірних та допустимих доказів факту порушення позивачем вимог закону.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року. 
До того ж, доводи апеляційної скарги є абсолютно ідентичними тим, що вже були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, та яким судом першої інстанції було надано вірну правову оцінку. 
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма