Справа № 936/999/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

09 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В.,
       з участю секретаря Кекерчень М.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Бирковича Олександра Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду від 08 грудня 2021 року (у складі судді Павлюка С.С.) за позовом ОСОБА_1 до служби у справах дітей Нижньоворітської сільської ради про залишення дітей на вихованні батька, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у жовтні 2021 р. 
       Просив малолітніх дітей: доньку – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на вихованні у батька – ОСОБА_1 .
       На обґрунтування позовних вимог указав, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 17.01.2018 р. розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 і залишено малолітніх дітей: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , на вихованні матері. ІНФОРМАЦІЯ_3 унаслідок хвороби колишня дружина позивача померла. Батьки померлої отримали свідоцтво про смерть та довідку для одержання допомоги на поховання і відмовляються надати батькові двох малолітніх дітей.
       Рішенням Воловецького районного суду від 08 грудня 2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.
        ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
       Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до протиправності та незаконності відмови батьку після смерті колишньої дружини виховувати своїх дітей.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду – без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
       Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
       Суд першої інстанції установив, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 17.01.2018 р. розірвано шлюб між позивачем і ОСОБА_4 , а малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було залишено на вихованні матері.
       Листом начальника Мукачівського РВ ДРАЦС №340/23.7-18 від 23.11.2021 р. повідомлено про відсутність актового запису про смерть ОСОБА_5 , натомість наявний такий запис №173 від 24.09.2021 р. про смерть ОСОБА_4 .
       Представником відповідача після закриття підготовчого провадження у справі надано суду акт обстеження умов проживання від 09.11.2021 р., згідно з яким за адресою проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) наявні належні умови для проживання дітей.
       У судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що на даний час неповнолітні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживають із батьками їх матері – ОСОБА_4 , однак вимоги про їх відібрання позивачем не заявлялось, як і не заявлялась вимога про визначення місця проживання дітей.
       Позивачем та його представником не наведено суду обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили про здійснення йому перешкод у вихованні неповнолітніх дітей. Доказів цьому судом не здобуто.
       Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
       Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
       Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.
       Отже, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у таких правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
       Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.
       Як видно з матеріалів справи, а саме: позовної заяви та апеляційної скарги, сторона позивача не визначилася із характером спірних правовідносин і вимог матеріального закону, який ці відносини регулює.
       Пред`являючи позов до служби у справах дітей Нижньоворітської сільської ради про залишення на вихованні батька дітей, позивач не посилається на жодну норму матеріального права, яка б регулювала вказані відносини.
       Позивач не доводить, що хтось перешкоджає йому виховувати своїх дітей, у позові ОСОБА_1 посилається на те, що діти проживають разом із дідусем і бабусею (батьки покійної дружини та мама дітей), але у апеляційній скарзі позивач указує, що діти проживають разом із батьком і навчаються у Лазівській гімназії Мукачівського району.
       Обґрунтування позовних вимог тим, що рішенням Воловецького районного суду від 17.01.2018 р. дітей було залишено на вихованні мами, але у зв`язку з її смертю має бути рішення про залишення дітей на вихованні в батька, є нікчемним, оскільки з огляду на фактичні обставини справи жодного спору немає.
       Процесуальний закон говорить, що спосіб захисту має бути ефективним. Ефективним способом захисту належить вважати такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект для відновлення порушених прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо.
       Яким чином залишення дітей на вихованні в батька, якщо діти і так проживають у батька, ефективно відновить порушені права, свободи та інтереси позивача, останній не вказав, і вході судового розгляду цього не встановлено.
       При цьому, суд може встановити спосіб захисту, не передбачений ні договором, ні законом, якщо він ефективний. Але суд не може зробити це з власної ініціативи – лише якщо попросить позивач. Це відповідає принципу диспозитивності. Для того щоб визначити, чи запропонований спосіб захисту є ефективним, треба керуватися принципом: одне право – один спір, один позов. Тобто ефективним є той спосіб захисту, який повністю відновлює порушене право, і позивачеві не потрібно буде ініціювати додаткових спорів.
       У постанові ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15ц перелічено умови, необхідні для висновку про дотримання чи недотримання принципу процесуальної економії.
       Так, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.
       Проте є очевидним, що вимога позивача не відповідає цим принципам.
       Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2021 р. у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
       Жодною особою (фізичною або юридичною) право позивача на вихованні його дітей не порушується і не оспорюється, тим паче – службою у справах дітей Нижньоворітської сільської ради.
       Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та розуміння норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.          Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу адвоката Бирковича Олександра Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Воловецького районного суду від 08 грудня 2021 року залишити без змін.                                                                                         3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 12 серпня 2022 р.
Судді: