ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №522/18151/15
Апеляційне провадження №22-ц/813/464/22 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Є.С., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді Свяченої Ю.Б.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги та рух справи в суді першої інстанції
25 вересня 2020 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з уточненою в подальшому скаргою на бездіяльність та рішення головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Теличко Н.Б.(далі – головний державний виконавець Теличко Н.Б. Другого Суворовського ВДВС м.Одеси), в якій просила:
- поновити строк для оскарження постанови від 04 вересня 2019 року про повернення виконавчого документу;
- визнати бездіяльність щодо звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника;
- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого Суворовського ВДВС м.Одеси Теличко Н.Б. від 04 вересня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №54827053 на підставі п.2ч.1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»; 
- зобов`язати Другий Суворовський ВДВС м.Одеси поновити виконавче провадження по стягненню заборгованості у розмірі 1839, 84 грн. на користь  ОСОБА_1  за виконавчим листом №522/18151/15 від 26 вересня 2017 року та вжити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження»  заходи для стягнення заборгованості.
Скарга обґрунтована тим,що 02 жовтня 2017 року на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси про стягнення з Комунальної установи «Одеський обласний центр психічного здоров`я» заборгованості у розмірі 1839,84 грн. був пред`явлений виконавчий лист №522/18151/15 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
13 листопада 2017 року виконавчий лист передано на виконання Другому Суворовському відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
17 січня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про прийняття виконавчого провадження.
09 липня 2018 року винесена постанова про арешт грошових коштів боржника.
04 вересня 2019 року головним державним виконавцем Теличко Н.Б. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №54827053 на підставі п.2ч.1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», про що її не повідомлено та копія постанови до неї не надіслана.
В матеріалах виконавчого провадженням відсутні докази щодо надсилання її рекомендованим поштовим відправленням вказаних постанов.
Висновок головного державного виконавця Теличко Н.Б. в оскаржуваній постанові від 04 вересня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу щодо безрезультатності розшуку майна боржника є необґрунтованим, державний виконавець, не реалізувала повністю надані їй права, не застосувала усі можливі, передбачені законом заходи для досягнення необхідного результату за ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»(а.с.1-3,17-19). 
Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року відкрито провадження, призначено справу до розгляду на 15 жовтня 2020 року та витребувано з Другого Суворовського ВДВС м.Одеси належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 54827053 (а.с.9-10).
14 квітня 2021 року до суду від головного державного виконавця Теличко Н.Б. надійшла заява про залучення до матеріалів справи постанови ВП № 54827053 від 29 березня 2021 року, якою скасовано постанову від 04 вересня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.102).
06 травня 2021 року від представника Другого Суворовського ВДВС м.Одеси надійшло клопотання про закриття провадження за скаргою  ОСОБА_1 за відсутністю предмету оскарження (а.с.128-130).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01липня 2021 року в клопотанні про закриття провадження по справі відмовлено (а.с.138-141).

Зміст  судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01липня 2021року поновлено ОСОБА_1  строк на подання скарги до суду та у задоволенні скарги відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що дата ознайомлення  ОСОБА_1  з матеріалами виконавчого провадження №54827053 підтверджена матеріалами  виконавчого провадження та не оспорена учасниками справи, тому  клопотання заявниці про поновлення строку на подання скарги є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Разом з тим, оскаржувана  ОСОБА_1  постанова скасована начальником Другого Суворовського ВДВС м.Одеси і виконавче провадження №54827053 перебуває на стадії примусового виконання, а тому права заявниці не порушено, що є підставою для відмови у скарзі (а.с.142-147). 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.
Доводи скарги, зокрема, зводяться до того, що:
- в порушення вимог абз. 4 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник Другого Суворовського ВДВС м.Одеси, після скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, не зобов`язав державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом, а саме, винести постанову про відновлення виконавчого провадження в порядку ст.41 Закону;
- суд також не надав значення тому факту, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали з боку виконавця жодної виконавчої дії не виконано, жодного акту про наявність чи відсутність коштів на банківських рахунках боржника не складено тощо;
- відповідно до вимог ст.41 Закону, у разі якщо постанова виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення;
- постанова про відновлення виконавчого провадження в матеріалах виконавчого провадження № 54827053 відсутня;
- висновки суду про те, що виконавче провадження №54827053 перебуває в стадії примусового виконання і при цьому встановлена відсутність порушень прав заявника є помилковими і не відповідають обставинам даної справи (а.с.155-156).
Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники процесу не скористались.
Учасники судового процесу про дату судового засідання, призначеного на 14 червня 2022 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції поновив строк на подання скарги та відмовив у її задоволенні, оскільки оскаржувана постанова скасована начальником Другого Суворовського ВДВС м.Одеси і виконавче провадження №54827053 перебуває на стадії примусового виконання, а тому права заявниці не порушено.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні скарги, проте приходить до висновку про те, що мотивувальна частина судового рішення має бути викладена в редакції цієї постанови з таких підстав.
Звертаючись до суду зі скаргою,  ОСОБА_1  посилалась на те, що головний державний виконавець не дотрималась вимог ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення заходів по виконанню рішення суду.
У відповідності до  ст.129 Конституції України, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час виникнення спірних правовідносин визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).
Статтею 18 Закону № 1404 передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Разом з тим з 01 січня 2013 року діє  Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.
За нормами ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» також визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу.
Так, ст.3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За ч.2  ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Так, ст.43 Бюджетного кодексу України визначено, що при виконанні місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, є Державна казначейська служба України (Казначейство).
Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Згідно пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
При цьому виконанню органами Казначейства підлягають виконавчі документи, боржниками по яких виступають боржники - державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.
Пунктом 24 вказаного Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, боржником за виконавчим листом, виданим  Приморським районним судом м.Одеси 17 серпня 2017 року, є Комунальна установа «Одеський обласний Центр психічного здоров`я», яка є бюджетною установою та фінансування якої має здійснюватися за рахунок місцевого бюджету (а.с.77).
13 листопада 2017 року постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС виконавчий лист про стягнення коштів з боржника в сумі 1839,84 грн. передано на виконання до Другого Суворовського ВДВС (а.с.54-55).
17 січня 2018 року державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС м.Одеси Кравченком Я.О. винесена постанова про прийняття виконавчого провадження (ас.65).
09 липня 2018 року державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС Хорунжою В.Г. винесена постанова про арешт коштів боржника, яка направлена сторонам (а.с.57,69).
20 вересня 2018 року державним виконавцем було отримано письмову відповідь з ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» за вхід.№11009/12-38, в якій банк повідомив, що арешт накладений в сумі 2242, 82 грн. на кошти боржника на рахунках боржника - код ЄДРПОУ: 38644773, та повідомили, що на рахунку достатньо коштів для виконання постанови державного виконавця від 09 липня 2018 року про арешт коштів боржника(а.с.67).
04 липня 2019 року ОСОБА_1  звернулась із заявою до начальника  Другого Суворовського ВДВС м.Одеси Галата Д.В. про витребування стягнутих з боржника коштів, в якій просила перерахувати кошти в сумі 1839,84 грн на адресу місця її проживання (а.с.70).
При цьому примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.
Пунктом 4 цього Порядку на органи Казначейства покладені обов`язки, зокрема забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.
При цьому виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п.9 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.
04 липня 2019 року начальник Другого Суворовського ВДВС м.Одеси Галата Д.В. звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі – ГУ ДКСУ в Одеській області, Казначейство) із заявою в якій просив, прийняти до виконання постанову про відкриття виконавчого провадження №54827053, яка видана Першим Приморським ВДВС м.Одеси 04 жовтня 2017 року про стягнення коштів з КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я» на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 1839,84 грн., які просив перерахувати на рахунок з обліку депозитних сум на розрахункові реквізит Другого Суворовського ВДВС м.Одеси (р/р№37311041405348 в ДКСУ м.Київ, МФО:820172,ЄДРПОУ: 41405348 (а.с.73).
Тобто, керівником ВДВС було направлено повідомлення до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, із направленням пакету документів до державної казначейської служби України, за  ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
У відповіді на вказану заяву ГУ ДКСУ в Одеській області від 04 липня 2019 року вказує, що пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки) або за його місцезнаходженням, документи, зазначені у п. 6 цього Порядку.
У пункті 6 Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
При цьому у вказаному листі Казначейство повідомляє, що у разі надходження на адресу Головного управління від стягувача документів, передбачених положеннями п.6 Порядку, Казначейством буде розглядатися питання стосовно повернення компенсації за: невикористану відпустку в розмірі 1839,84 грн. на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 522/18151/15, виданого Приморським районним судом м.Одеси 17 серпня 2017 року, про стягнення з КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я» коштів. Тому документи, які подані Другим Суворовським ВДВС м.Одеси на адресу Казначейства про стягнення 1839,84 грн. повертаються (а.с.75-75).
Враховуючи викладене, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду неодноразово розглядалося питання підвідомчості спорів щодо оскарження дій органів Державної казначейської служби України, на виконанні яких перебувають виконавчі листи, боржником за якими є державний орган (постанови: від 20 червня 2018 року у справі №916/1227/16, від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 та інші), що засвідчує правомірність подання виконавчих листів, боржниками за якими є державні органи, безпосередньо на виконання до органів Державної казначейської служби України.
В силу ч.2 та 3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 34 Закону № 1404 виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому ч.3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Згідно ч.3 ст. 35 Закону № 1404 передбачено, що у випадку, передбаченому п. 9 ч.1 ст. 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.
Так, копії матеріалів виконавчого провадження не містять доказів, що державний виконавець з 2017 року здійснював виконавчі дії щодо звернення до Казначейства про виконання рішення суду, звернувшись тільки 04 липня 2019 року не зупинив виконавче провадження на час звернення та не визначився із правовідносинами сторін. 
Таким чином, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 199/9550/15.
У п.7.20 постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16 зроблено висновок про те, що Державна казначейська служба України не здійснює заходів із примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів із рахунку боржника у визначених законом випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Крім того, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», розглядаються адміністративними судами в порядку, визначеному КАС України. 
Судом не було враховано, що відповідно до п.3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.
Для виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (тобто, визначених в рішенні про стягнення коштів державних органів, розпорядників бюджетних коштів (бюджетних установ)), стягувач звертається із відповідною заявою не до органу державної виконавчої служби, а до органу Казначейства (пункт 6 зазначеного Порядку). 
Таким чином, мотиви відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення посадової особи органу примусового виконання не ґрунтуються на вимогах закону, не узгоджуються з матеріалами справи та мають бути викладені в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 15 червня 2022 року.

Головуючий 

Судді: