П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  0640/3914/18 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.   
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
28 червня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Полотнянка Ю.П. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Лунь Т. С., 
представника позивача: Данилюка Д.В.,
представника відповідача: Зеленової Л.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Янеір" ЛТД до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.07.2018 №0016671409, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР ЛТД», звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.07.2018 №0016671409.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 12 липня 2018 року №0016671409.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 362 044,09 гривень (триста шістдесят дві тисячі сорок чотири гривні дев`ять копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо методу нарахування податкового зобов`язання, апелянт зазначає, що розрахунок заниження податкового зобов`язання за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016, які виникли через недотримання умов митного режиму переробки на митній території України, наведено в додатку №1 до акту перевірки.
При цьому, відповідно до вказаного в додатку №1 розрахунку, вартість невивезеного літака за межі митної території України (база оподаткування для нарахування ПДВ) визначена як різниця між ціною повітряного судна (визначена в проформі-інфойсі №ЕАА-248 від 16.02.2016, зазначена в МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016) та ціною реекспортованих двигунів (визначених в платформі-інвойсі №1203 від 13.03.2016  у МД №401090002/2016/006107 від 22.03.2016.
Апелянт зазначає, що внаслідок порушення вимог і умов митного режиму переробки у ТОВ  "ЯНЕІР" ЛТД відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 293, п. 2 ч. 5 ст. 297 Митного кодексу України, п. 206,16 ст. 206 ПК України у позивача виник обов`язок зі сплати податку на додану вартість, на який раніше було надано звільнення, що й стало підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.07.2018 №0016671409.
11.04.2022 до суду надійшли пояснення представника позивача щодо поданої апеляційної скарги ГУ ДПС у Житомирській області, в якому позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач зауважив, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про помилковість визначення відповідачем бази оподаткування для розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість, оскільки ч.  ст. 296 МК України визначено, що базою оподаткування є митна вартість товару, визначена станом на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення.
Крім того, суд вірно встановив, а відповідач не заперечив в апеляційній скарзі стосовно того, що в спірних правовідносинах позивачем на митну територію України ввозився товар в цілісному вигляді – літак цивільної авіації Airbus A320-231(реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386), та у кількості – 1 шт., водночас норми п. 3 ст. 154 МК України в редакції Митного кодексу України на момент виникнення спірних правовідносин) поширюються на ввезені на територію України в митному режимі переробки товари, кількісні характеристики яких надають можливість здійснити їх реекспорт після переробки кількома партіями.
Отже, на думку позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Головне управління ДФС  у Житомирській області порушило норми ч. 4 ст. 296 МК України та невірно визначило розмір бази оподаткування, що призвело до невірного нарахування позивачу податкового зобов`язання податку на додану вартість, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 12.07.2018 №0016671409, яким позивачу було донараховано вказане грошове зобов`язання, є протиправним та підлягає скасуванню. 
При цьому, 10.05.2022 від представника Головного управління ДПС у Житомирській області надійшло клопотання про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України у зв`язку з тим, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.02.2022 було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Янеір ЛТД» №906/129/22.
Заявник зазначив, що відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються у межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.
Враховуючи вказане, заявник просить суд закрити провадження у справі, враховуючи відкриття Господарським судом Житомирської області провадження у справі №906/129/22 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Країни» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД про відкриття провадження у справі про банкрутство.
16.05.2022 від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо поданого апелянтом клопотання про закриття провадження у справі, в яких позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Житомирської області у справі №906/129/22 заява ТОВ "Люкс Країна" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЯнЕір» ЛТД була залишена судом без розгляду на підставі поданої кредитором заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення поданого клопотання про закриття провадження у даній справі.
17.05.2022 в судовому засіданні протокольною ухвалою клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі залишено без задоволення, та в подальшому оголошено перерву в розгляді справи до 14.06.2022 до 10 год. 00 хв.
14.06.2022  до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні в Житомирському окружному адміністративному суді, що підтверджується відповідними доказами, долученими до поданого клопотання.
Враховуючи клопотання представника позивача, а також оголошену "Повітряну тривогу" в м. Вінниці та Вінницькій області, колегія суддів вирішила відкласти розгляд справи на 28.06.2022 о 13:40.
Під час розгляду справи представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд апеляційної інстанції задовольнити її з підстав, викладених з ній.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управління ДФС у Житомирській області на підставі п. 2, п. 4 ч. 3ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України видано наказ від 21.05.2018 №976 про проведення в період з 30 травня 2018 року по 19 червня 2018 року документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД щодо відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016.
Про проведення вищезазначеної документальної невиїзної перевірки ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД було проінформовано шляхом направлення відповідного повідомлення від 22.05.2018 №434/06-30-14-09 та копії наказу Головного управління ДФС у Житомирській від 21.05.2018 №976.
За наслідками перевірки був складений акт від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160.
Зі змісту акту від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 вбачається, що під час перевірки посадовими особами Головного управління ДФС у Житомирській області було встановлено, що в порушення частини 1 статті 160, пункту 1 частини 1 статті 284, частини 12 статті 286, частини 1 статті 289, пункту 2, пункту З частини 1 статті 292, пункту 3 частини 3 статті 293, пункту 2 частини 5 статті 297 МК України, пункту 206.12, пункту 206.16 статті 206 ПК України ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД не виконало у встановлений строк до 15.02.2017, на який Вінницькою митницею ДФС надавався дозвіл на здійснення операцій з переробки (ремонту) літака цивільної авіації Airbus A320-231 (реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386, обладнаного двома двигунами типу: V2500-A1 з серійними номерами становила V0345 та V0103), заходів щодо завершення митного режиму переробки та не сплатило до бюджету митні платежі, на які було надано умовне повне звільнення від сплати при поміщенні у митний режим переробки за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016.
Враховуючи вищезазначене, в акті від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 було зроблено висновок про порушення ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД ч.1 ст.160, п.1 ч.1 ст.284, ч.12 ст.286, п.2, ч.1 ст.289, п.2, п.3 ч.1 ст.292, п.3 ч.3 ст.293, п.2 ч.5 ст.297 Митного кодексу України, п.п.190.1 ст.190, п.п.206.2.3 п.206.2, п.206.12 п.206.16 ст.206 Податкового кодексу України, та як наслідок заниження ним податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016 на суму 16090848,00 гривень.
На акт перевірки від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД подало свої заперечення від 02.07.2018 №1037, однак, за наслідкам їх розгляду, Головне управління ДФС у Житомирській області надіслало позивачу відповідь від 1.07.2018 №6015/6/06-30-14-09, в якій повідомило, що заперечення до акту перевірки залишаються без задоволення.
В подальшому, на підставі висновків акту перевірки від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 Головне управління ДФС у Житомирській області, керуючись нормами пп..54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п.58.1 ст. 58, п. 123.1 ст. 123 ПК України, винесено податкове повідомлення-рішення від 12.07.2018 №0016671409, яким збільшило ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД податкове зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів на 16090848,00 гривень та застосувало до ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД штрафні (фінансові санкції) в розмірі 8045424,00 гривень.
Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішення від 12.07.2018 №0016671409, звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що для нарахування митних платежів, в тому числі й для розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість, для операції із ввезення на митну територію України товарів в митному режимі переробки, щодо яких було порушено умови цього митного режиму, застосовуються ставки митних платежів, які діяли на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. В свою чергу митна вартість вищезазначених товарів, яка є базою оподаткування, визначається станом на день застосування ставок митних платежів, яким є день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення.
В спірних правовідносинах станом на день прийняття митним органом митної декларації від 16.02.2016 №401090002/2016/003036 літак цивільної авіації Airbus A320-231 (реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386) був обладнаний двигунами типу: V2500-A1 з серійними номерами становила V0345 та V0103, і його митна вартість згідно з проформою інвойс від 02.02.2016 №ЕАА-248 та митною декларацією №40109002/2016/003036 становила 48000000,00 дол.США.
Жодного іншого порядку визначення бази оподаткування при нарахуванні податкового зобов`язання з податку на додану вартість за порушення умов митного режиму переробки, який передбачав умовне звільнення від оподаткування, а ніж визначений в ч. 4 ст. 296 МК України, Митний кодекс України та Податковий кодекс України не передбачають, як і не передбачають можливості зменшення бази оподаткування у спосіб, який в спірних правовідносинах застосував відповідач.
Крім того, в спірних правовідносинах позивачем на митну територію України ввозився товар в цілісному вигляді - літак цивільної авіації Airbus A320-231 (реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386) та у кількості 1-шт., водночас норми 3 статті 154 МК України поширюються на ввезені на територію України в митному режимі переробки товари, кількісні характеристики яких надають можливість здійснити їх реекспорт після переробки кількома партіями.
З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що Головне управління ДФС у Житомирській області порушило норми ч. 4 ст. 296 МК України та невірно визначило розмір бази оподаткування, що призвело до невірного нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2018 року №0016671409, яким позивачу було донараховано вказане грошове зобов`язання, є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених Законом.
Частиною 1 та 2 статті 1 Митного кодексу України визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. 
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
За визначенням, наведеним у п. 25 ч. 1 ст. 4 МК України, митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.
Частиною 27 статті МК України передбачено, що митними платежами є: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
З метою застосування законодавства України з питань митної справи запроваджуються такі митні режими: 1) імпорт (випуск для вільного обігу); 2) реімпорт; 3) експорт (остаточне вивезення); 4) реекспорт; 5) транзит; 6) тимчасове ввезення; 7) тимчасове вивезення; 8) митний склад; 9) вільна митна зона; 10) безмитна торгівля; 11) переробка на митній території; 12) переробка за межами митної території; 13) знищення або руйнування; 14) відмова на користь держави. Митні режими встановлюються виключно цим Кодексом (ст. 70 МК України).
Обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України (п. 1 ч. 1 ст. 289 МК).
Відповідно до статті 147 глави 23 МК України переробка на митній території - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки.
Згідно із частинами 1, 4 статті 149 МК України поміщення товарів у митний режим переробки на митній території допускається з письмового дозволу органу доходів і зборів за заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи. Якщо зовнішньоекономічний договір, на підставі якого здійснюватиметься переробка, передбачає ввезення товарів з метою переробки окремими партіями протягом певного періоду часу на однакових умовах, дозвіл видається на обсяг товарів і строк, визначені зовнішньоекономічним договором, але не більше ніж на один рік.
За змістом частини 1 статті 151 МК України строк переробки товарів на митній території України встановлюється органом доходів і зборів у кожному випадку під час видачі дозволу підприємству, виходячи з тривалості процесу переробки товарів та розпорядження продуктами їх переробки. Зазначений строк обчислюється, починаючи з дня завершення митного оформлення органом доходів і зборів іноземних товарів для переробки. За заявою підприємства, якому видано дозвіл на переробку товарів, з причин, підтверджених документально, строк переробки товарів на митній території України продовжується зазначеним органом, але загальний строк переробки не може перевищувати 365 днів.
Частиною 1 статті 160 МК України визначено, що митний режим переробки на митній території завершується шляхом реекспорту продуктів переробки чи поміщення їх в інший митний режим, а також у випадках, передбачених частиною другою цієї статті.
Датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України (стаття 278 МК України).
Як встановлено частиною 4 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування.
За змістом частини 12 статті 286 МК України до товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом при дотриманні вимог та обмежень, встановлених главою 23 цього Кодексу. У разі випуску у вільний обіг продуктів переробки, отриманих з товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території, сплата ввізного мита здійснюється у порядку, визначеному статтею 155 цього Кодексу.
При цьому, обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України (пункт 1 частини 1 статті 289 МК України).
У разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття органом доходів і зборів митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів (частина 4 статті 296 МК України).
Також, ст. 292 МК України визначено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.
При цьому, до складу митних платежів належить не тільки ввізне мито, а ще податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
Пунктом 180.1 ст. 180 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством, є платниками податку на додану вартість.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, операції платників податку з: постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Пунктом 206.1 статті 206 ПК України визначено, що під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.
Пунктом 206.12 статті 206 ПК України визначено, що до операцій із ввезення товарів на митну територію України в митному режимі переробки на митній території застосовується умовне повне звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 23 Митного кодексу України.
Пунктом 62 статті 4 МК України передбачено, що умовне звільнення від оподаткування митними платежами - звільнення від сплати нарахованого податкового зобов`язання у разі поміщення товарів у митні режими, що передбачають звільнення від оподаткування митними платежами за умови дотримання вимог митного режиму.
Отже, обов`язковою підставою умовного звільнення від оподаткування митними платежами є дотримання вимог та обмежень, встановлених законодавством - главою 23 МК України.
При цьому, пунктом 206.16 статті 206 ПК України передбачено, що в разі невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення таких митних режимів, в яких надано звільнення або умовне звільнення від оподаткування, особа, відповідальна за дотримання митного режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання, на яку було надане таке звільнення або умовне звільнення.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Житомирській області від 21.05.2018 №976 в період з 30 травня 2018 року по 19 червня 2018 року призначено проведення документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД щодо відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016.
За результатами вказаної перевірки податковим органом складено акт від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160, в якому встановлено порушення ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД ч.1 ст.160, п.1 ч.1 ст.284, ч.12 ст.286, п.2, ч.1 ст.289, п.2, п.3 ч.1 ст.292, п.3 ч.3 ст.293, п.2 ч.5 ст.297 Митного кодексу України, п.п.190.1 ст.190, п.п.206.2.3 п.206.2, п.206.12 п.206.16 ст.206 Податкового кодексу України, та як наслідок заниження ним податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016 на суму 16090848,00 гривень.
На підставі акту від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.07.2018 №0016671409, яким збільшено ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД податкове зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів на 16 090 848,00 грн. та застосовано до ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД штрафні (фінансові санкції) в розмірі 8 045 424,00 грн.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено факт порушення позивачем умов митного режиму переробки (його не завершення у визначення контролюючим органом строки), що підтверджується, зокрема, протоколом від 29.03.2017 №0173/401000/17 про порушення митних правил та притягнення його до адміністративної відповідальності, складеного Вінницькою митницею ДФС відносно керівника ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД. При цьому, судом не здобуто доказів оскарження вказаного протоколу, а позивачем таких до матерів справи не надано.
При цьому, скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення  від 12.07.2018 №0016671409, суд першої інстанції виходив з того, що базою оподаткування є митна вартість літака цивільної авіації Airbus A320-231 (реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386), визначена станом на 16.02.2016, тобто на день прийняття митним органом для митного оформлення митної декларації №40109002/2016/003036.
Оскільки день прийняття митним органом митної декларації від 16.02.2016 №401090002/2016/003036 літак цивільної авіації Airbus A320-231 (реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386) був обладнаний двигунами типу: V2500-A1 з серійними номерами становила V0345 та V0103, і його митна вартість згідно з проформою інвойс від 02.02.2016 №ЕАА-248 та митною декларацією №40109002/2016/003036 становила 48000000,00 дол.США, саме вказана ціна літака мала слугувати базою оподаткування для визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині методу нарахування та розрахунку податкового зобов`язання за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016, який наведено в додатку №1 до акту перевірки (т.1 а.с. 82), зі змісту якого вбачається, що вартість невивезеного літака за межі митної території України (база оподаткування для нарахування ПДВ) визначена як різниця між ціною повітряного судна (визначена в проформі-інфойсі №ЕАА-248 від 16.02.2016, зазначена в МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016 та становить 48000000,00 дол.США) та ціною реекспортованих двигунів (визначених в платформі-інвойсі №1203 від 13.03.2016  у МД №401090002/2016/006107 від 22.03.2016 та становить 1800000,00 дол.США), у зв`язку з чим в якості бази оподаткування податковим органом визначено митну вартість літака цивільної авіації Airbus A320-231 (реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386) в розмірі 3000000,00 дол. США.
Разом з тим, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, та зазначає, що частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно ч. 1 ст. 65 МК України митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України та поміщуються в митні режими, відмінні від режиму імпорту (крім митного режиму транзиту) зі справлянням митних платежів, здійснюється відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов`язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.
При цьому, колегія суддів наголошує, що пунктом 1 частини 1 статті 289 МК України встановлено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.
Частиною 4 статті 296 МК України визначено, що у разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.
Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для операції із ввезення товарів в митному режимі переробки на митній території України, щодо яких було в подальшому порушено умови такого митного режиму, базою оподаткування податком на додану вартість є митна вартість таких товарів - їх ціна, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі.
Крім того, для здійснення розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість, для операції із ввезення на митну територію України товарів в митному режимі переробки, щодо яких було порушено умови цього митного режиму, застосовуються ставки митних платежів, які діяли на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. В свою чергу митна вартість вищезазначених товарів, яка є базою оподаткування, визначається станом на день застосування ставок митних платежів, яким є день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення.
Отже, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів приходить до висновку, в межах спірних правовідносин базою оподаткування для здійснення розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість є митна вартість літака цивільної авіації Airbus A320-231 (реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386), визначена станом на 16.02.2016 – тобто, на день прийняття митним органом для митного оформлення митної декларації №40109002/2016/003036.
Посилання податкового органу в апеляційній скарзі на виконання позивачем зовнішньоекономічного договору від 29.01.2016 №71-2, на підставі якого згідно митної декларації типу ЕК11 №401090002/2016/006107 від 22.03.2016 реекспортовано товар «Турбореактивні двигуни тип: V2500-A1 з серійними номерами становила V0345 та V0103, зняті з літака цивільної авіації Airbus A320-231(реєстраційний номер ЕХ-32002, заводський серійний номер 0386), як на підставу зменшення бази оподаткування на розмір митної вартості демонтованих з нього двигунів, колегія суддів оцінює критично, оскільки як встановлено під час розгляду справи, базою оподаткування при нарахуванні податкового зобов`язання з податку на додану вартість є митна вартість товару, визначена станом на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення.
Інших доводів та обґрунтувань правомірності податкового повідомлення-рішення від 12.07.2018 №0016671409 апеляційна скарга не містить.
При цьому, в межах спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що саме під час прийняття податкового повідомлення-рішення, як акта індивідуальної дії, суб`єкт владних повноважень визначається з підставами, предметом та способом реалізації владних управлінських функцій. Зміна будь-якої з підстав прийняття рішення призведе до порушення загально-правового принципу правової визначеності, що за будь-яких умов є недопустимим.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевказані положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зауважує, що відповідачем не було доведено відповідними доказами правомірність прийнятого ним рішення. 
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.     
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений  ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   01 липня 2022 року.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Полотнянко Ю.П.