ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 420/6617/20
адміністративне провадження № К/9901/1515/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (ухвалене у складі головуючого судді Катаєвої Е.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Коваля М.П., суддів Домусчі С.Д., Кравця О.О.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі також - відповідач), у якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо розрахунку його довічного щомісячного грошового утримання відповідно до довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року №243;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, з 18 лютого 2020 року на підставі довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року №243 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок довічного щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 оформлені протоколами від 14 травня 2020 року та від 1 липня 2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року №243 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
3. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що протокольні рішення відповідача від 14 травня 2020 року та від 1 липня 2020 року є протиправними та підлягають скасуванню, а отже є діючим протокольне рішення прийняте на виконання рішення суду щодо перерахунку позивачу з 1 січня 2020 року з розміром довічного щомісячного грошового утримання на підставі довідки від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання. За висновками судів попередніх інстанцій, на даний час є невирішеним відповідачем питання щодо прийняття рішення про перерахунок довічного щомісячного грошового утримання позивача на підставі довідки від №243 від 5 березня 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання, видану позивачу з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року, з огляду на що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із застосуванням положень частини другої  статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
5. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що відповідач безпідставно перерахував його довічне грошове утримання судді у відставці зі зменшенням його розміру з 90% до 50%, оскільки його грошове утримання призначалося йому відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), а тому розмір його грошового утримання не може змінюватися при його перерахунку, у тому числі, на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), а суди попередніх інстанцій не надали вказаному належної оцінки та безпідставно вийшли за межі позовних вимог.
6. Також позивач посилається на те, що  оскаржувані судові рішення не відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які висловлені у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 240/5401/18 та від 24 червня 2020 року у справі №200/13067/18-а.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
7. Касаційна скарга надійшла до Суду 14 січня 2021 року.
8. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14 січня 2021 року для розгляду справи №420/6617/20 визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Желєзного І.В., суддів: Чиркіна С.М. та Коваленко Н.В.
9. Ухвалою Верховного Суду від 3 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі №420/6617/20, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.
10. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 6 грудня 2021 року №15), що унеможливило його участь у розгляді касаційної скарги, призначено повторний розподіл.
11. Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14 грудня 2021 року для розгляду справи №520/9776/19 визначено нову колегію суддів у складі судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів: Коваленко Н.В. та Шарапи В.М.
12. Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 11 травня 2022 року.
13. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
14. 22 лютого 2021 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на касаційну скаргу позивача, у якому зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
15. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зокрема зазначає, що перерахунок довічного грошового утримання позивача здійснювався на підставі норм, які були чинними на момент здійснення такого перерахунку, а саме положень Закону № 1402-VIII. Також зазначено, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахуванням 90% суддівської винагороди працюючого судді є передчасними, оскільки відповідачем питання перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки №243 від 5 березня 2020 року не вирішувалося.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
16. Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 1 грудня 2015 року вийшов у відставку з посади судді Одеського апеляційного адміністративного суду і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, є особою з інвалідністю ІІ групи.
17. Питання щодо його щомісячного довічного грошового утримання було предметом неодноразового розгляду судами (постанови Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2015 року (справа №522/25146/15а), від 11 липня 2016 року (справа №522/11090/16а), від 29 листопада 2017 року (справа №522/19135/17), Одеського окружного адміністративного суду від 7 червня 2019 року (справа №420/1297/19) та від 30 березня 2020 року (справа №420/745/20).
18. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року (справа №420/745/20) були визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови йому у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, яка викладена у рішенні № 295 від 16 січня 2020 року; скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 295 від 16 січня 2020 року щодо відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання як судді у відставці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання, як судді у відставці, з 1 січня 2020 року на підставі довідки Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.
19. Згідно зі змісту рішення суду від 30 березня 2020 року у справі №420/745/20 при вирішенні спірних правовідносин, які виникли станом на 1 січня 2018 року (позов надійшов до суду 3 лютого 2020 року), судом враховано рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці позивача за довідкою від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.
20. Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-УПІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-УІІІ зі змінами: у тому числі пункту 25.
21. 5 березня 2020 року позивач отримав у П`ятому апеляційному адміністративному суді довідку №243 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, в якій визначена вказана суддівська винагорода станом на 18 лютого 2020 року та складає 173  415 гривень.
22. 13 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки.
23. 23 червня 2020 року позивач, не отримавши відомостей щодо перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки від 5 березня 2020 року, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою та отримав відповідь від 8 липня 2020 року. Як встановлено із вказаної відповіді від 8 липня 2020 року, суддям у відставці, яким за зверненнями до 18 лютого 2020 року вже проведено перерахунок з 1 січня 2020 року виходячи із розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року, перерахунок буде здійснюватися при збільшенні суддівської винагороди після 18 лютого 2020 року. Тобто, якщо суддя у відставці до 18 лютого 2020 року звертався за перерахунком і йому вже перераховано з 1 січня 2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із 15 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, то наступний перерахунок з урахуванням Рішення №2-р можливо буде провести лише після збільшення суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді.
24. Вважаючи, що дії відповідача щодо розрахунку його довічного щомісячного грошового утримання відповідно до довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року №243 є протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи 
25. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
26. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
27. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
28. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
26. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року відповідають, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на таке.
27. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
28. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
29. Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
30. Спірні у цій справі відносини регулюються, зокрема Законом №1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
31. Так, пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
32. Згідно зі статтею 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
33. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
34. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
35. Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI.
36. Водночас пунктом 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI.
37. Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 7 листопада 2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
38. Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було установлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
39. Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
40. Так, досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
41. У Рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу.
42. Колегія суддів зауважує, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.
43. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
У пунктах 15-17 вказаного Рішення зазначено наступне: «згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України».
44. У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
45. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
46. Згідно з частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
47. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
48. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №240/8156/19 робив правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
49. Водночас, колегія суддів зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Отже, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.
50. Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20).
51. З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що саме з 19 лютого 2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 у справі № 2-р/2020, у позивача, якому довічне грошове утримання судді призначено відповідно до Закону № 2453-VI, виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
52. Отже, у цьому випадку, перерахунок, який проведено відповідачем на підставі довідки Закарпатського апеляційного суду від 6 березня 2020 року №02.5-204758, обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020.
53. Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі, визначеному Законом №2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.
54. Як було зазначено вище, положеннями частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
55. Вказаною нормою визначено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходив позивач (а саме за Законом №2453-VI).
56. Колегія суддів звертає увагу на статтю 2 Рекомендації Ради Європи CM/Rec (2007) 7 Комітету міністрів державам - членам щодо належного адміністрування щодо принципу законності, в якій зазначено, що адміністрування державні органи повинні діяти відповідно до закону. Вони не повинні вживати довільних заходів, навіть застосовуючи свій розсуд.
У контексті принципу законності загальноприйнято вважати, що незастосування закону можливо лише за умов: 
1. встановлення судом ознак неконституційності такого закону вцілому або окремих його положень (частина четверта статті 7 КАС України): якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії; у такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України;
2. подолання судом встановлених колізій та застосування іншого акта вищої або такої ж юридичної сили (частина третя та п`ята статті 7 КАС України): у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України;
3. встановлення судом, що окремі положення закону не відповідають критерію «якість закону».
57. Також колегія суддів зазначає, що частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів, що дозволяло б відповідачу не застосувати її стосовно позивача (у протилежному випадку рішення відповідача прямо б суперечило вимогам частини другої статті 19 Конституції України).
58. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно з положеннями Закону № 2453-VI, наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, про що правильно було зазначено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.
59. Тобто, у цьому випадку при перерахунку довічного грошового утримання судді слід застосовувати норму закону, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин.
60. В контексті зазначеного питання, колегія суддів звертає увагу на те, що різні аспекти дії закону у часі неодноразово досліджувалися Конституційним Судом України.
61. Зокрема, у Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
62. У Рішенні від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
63. Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
64. У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
65. Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Відповідно до позиції Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).
66. Зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 липня 2021 року у справі №200/9113/20-а, у якій предмет спору стосувався призначення та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів.
67. Вказаний підхід повинен застосовуватися і стосовно перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у справі, яка розглядається. Тобто, особи, яким щомісячне довічне грошове утримання призначено на підставі Закону № 2453-VI, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у розмірі та у порядку, визначеному чинним на час здійснення такого перерахунку закону. У цій справі такими нормами є положення Закону №1402-VIII.
68. З приводу доводів касаційної скарги про те, що позивач має право на перерахунок його довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді, то колегія суддів зазначає наступне.
69. Розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%) визначений у порядку, передбаченому Законом №2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
70. Така відмінність полягає в тому, що Законом №2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018), на відміну від положень Закону №1402-VIII, який передбачає сутнісно інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону №1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону №1402-VIII).
71. Отже, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом №1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом №2453-VI.
72. Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону №2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації  останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.
73. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 6 вересня 2012 року №5207-VI прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
74. У контексті вказаного питання, суд вважає за необхідне зазначити позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 7 червня 2021 року у справі №420/4001/20, про те, що однаковий підхід до визначення порядку розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, та судді, який вийшов у відставку раніше, відповідає принципу рівності та заборони дискримінації, передбаченого Конституцією України (частина друга статті 24 Конституції України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14) та КАС України (пункт 7 частини другої статті 2). У цій справі було задоволено позов про перерахунок суддівської винагороди судді у відставці, виходячи із розміру посадового окладу із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25 при обчисленні базового розміру посадового окладу і доплати за вислугу років.
75. Як зазначено Конституційним Судом України в Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.
76. Крім того, суд зазначає, що визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованих статтею 22 Конституції України права позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону № 2453-VI, а значно більшим.
77. Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №420/745/20 були визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, яка викладена у рішенні №295 від 16 січня 2020 року; скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 295 від 16 січня 2020 року щодо відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання як судді у відставці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання, як судді у відставці, з 1 січня 2020 року на підставі довідки Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.
При цьому зі змісту зазначеного вище рішення встановлено, що при вирішенні спірних правовідносин, які виникли станом на 1 січня 2020 року, судом було враховано рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2020 року за довідкою від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.
78. Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №420/745/20 у квітні 2020 року протокольним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (в якому зазначена підстава - рішення суду) здійснений перерахунок довічного щомісячного грошового утримання з 1 січня 2020 року з урахуванням довідки від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання відповідно до рішення суду. Довічне щомісячне грошове утримання з 1 січня 2020 року визначено у розмірі 50% розміру суддівської винагороди 128  583,68 грн, що склало 64  291,84 гривень.
79. Після звернення 13 травня 2020 року ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок довічного щомісячного грошового утримання на підставі отриманої після рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 довідки від 5 березня 2020 року №243 позивачу було перераховано довічне щомісячне грошове утримання протокольним рішенням ГУ ПФУ від 14 травня 2020 року. В протоколі зазначена підстава - зміна окладу. Довічне щомісячне грошове утримання визначено у розмірі 50% суддівської винагороди зазначеної у довідки від 5 березня 2020 року №243 - 173  415 грн, що склало 86  707,50 грн. Перерахунок здійснений з 1 січня 2020 року.
80. Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, протокольним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 1 липня 2020 року позивачу перераховано довічне щомісячне грошове утримання із зазначенням підстави - «макетна обробка» (особливості - «призначення за рішенням суду»), яким з 1 січня 2020 року знову визначений у розмірі 50% розміру суддівської винагороди 128  583,68 грн, що склало 64  291,84 грн на підставі довідки від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.
81. З урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року, а також висновків Верховного Суду у рішенні від 10 серпня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20, відповідно до якого суддя (суддя у відставці) має право на перерахунок довічного щомісячного грошового утримання з 19 лютого 2020 року, та беручи до уваги зміст протокольних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14 травня 2020 року та 1 липня 2020 року, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що на підставі протокольного рішення від 14 травня 2020 року довічне щомісячне грошове утримання на підставі довідки №243 від 5 березня 2020 року неправомірно перераховано з 1 січня 2020 року з огляду на те, що вказана довідка отримана у зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року, таким чином перерахунок можливо було здійснити лише з 19 лютого 2020 року.
82. Крім того, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, неправомірним є протокольне рішення ГУ ПФУ від 1 липня 2020 року, яке є невмотивованим, без зазначення у ньому підстав його прийняття, яким позивачу визначено (тобто фактично повернуто) призначення довічного щомісячного грошового утримання у розмірі 50% на підставі довідки від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання, що склало 64  291,84 грн (50% від 128  583,68 грн). При цьому попередній перерахунок здійснений на підставі протокольного рішення від 14 травня 2020 року не скасований, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не визначило порядок перерахунку з врахуванням того, що новим прокольним рішенням від 1 липня 2020 року за власною ініціативою довічне щомісячне грошове утримання позивача зменшено. Копія вказаного протокольного рішення позивачу не направлена.
83. Таким чином, суд першої інстанції правомірно, та у відповідності до вимог  частини другої статті 9 КАС України  вийшов за межі позовних вимог і визнав протиправним та скасував   протокольні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок довічного щомісячного грошового утримання   позивача від 14 травня 2020 року та від 1 липня 2020 року. 
84. Водночас, за таких обставин, враховуючи що протокольні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14 травня 2020 року та від 1 липня 2020 року як протиправні підлягають скасуванню, то діючим є протокольне рішення, прийняте на виконання рішення суду у справі №420/745/20 щодо перерахунку позивачу з 1 січня 2020 року з розміром довічного щомісячного грошового утримання на підставі довідки від 13 січня 2020 року №11 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.
85. Таким чином,   як було правильно зазначено судами попередніх інстанцій, на даний час є невирішеним питання щодо прийняття рішення про перерахунок довічного щомісячного грошового утримання позивача на підставі довідки від №243 від 5 березня 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання, видану позивачу з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року, враховуючи, що вмотивоване рішення по перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу з 19 лютого 2020 року відповідачем не приймалось.
86. Враховуючи викладене, доводи скаржника та вимоги позовної заяви про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням 90 % суддівської винагороди працюючого судді є передчасними, оскільки фактично відповідачем питання про перерахунок довічного грошового утримання позивача згідно довідки №243 від 5 березня 2020 року та на підставі рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року не вирішувалось, тобто в цій частині позовних вимог права позивача відповідачем не порушувалися. 
87. З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень Законів №2453-VI та № 1402-VIII.
88. Водночас колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо позивач за результатом вчиненого відповідачем, на підставі рішення суду у вказаній справі, перерахунку   буде не згоден з відсотковим значенням довічного грошового утримання, він не позбавлений права звернутись до суду із відповідним позовом.
89. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними та скасування протокольних рішень відповідача від 14 травня 2020 року, від 1 липня 2020 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року №243 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
90. З приводу доводів касаційної скарги щодо необхідності врахування у цій справі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 жовтня 2019 року у зразковій справі №240/5401/18, колегія суддів зазначає наступне.
91. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
92. Однак, колегія суддів зазначає, що сторони, предмет спору та обставини справи №240/5401/18 суттєво відрізняються від справи №420/6617/20. Так, спір у справі №240/5401/18 стосувався перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII. Водночас, спір у справі №420/6617/20 стосується перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402-VIII.
93. Вказане не дозволяє аналогічно застосувати положення законодавства та, відповідно, правові позиції у справі №240/5401/18 до вибору і застосування норм права у справі № 420/6617/20.
94. Також колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги щодо необхідності врахування у спірних правовідносинах висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 червня 2020 року у справі №200/13067/18-а, оскільки спір у вказаній справі не стосувався перерахунку довічного грошового  утримання судді у зв`язку із ухваленням Конституційним Судом України рішення у справі №1-15/2018(4086/16) від 18 лютого 2020 року.
95. Таким чином, доводи касаційної скарги стосовно неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень Законів №2453-VI та № 1402-VIII та неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які висловлені у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 240/5401/18 та від 24 червня 2020 року у справі №200/13067/18-а, не знайшли свого підтвердження.
96. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
97. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
98. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
99. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
100. Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          Н.В. Коваленко
                                                                                          В.М. Шарапа