Номер провадження: 22-ц/813/3022/22 
Справа № 947/1509/21
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І., 
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
14 січня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, відповідно до якого просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 486 грн. та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Одеси, паспорт серія НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1998 року. 
В період шлюбу у них народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (повнолітня), син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1778 від 11 жовтня 2011 року, місце реєстрації Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 ).
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013 року шлюб між подружжям було розірвано (справа №520/6646/13-ц). 
Рішення набрало законної сили 07 жовтня 2013 року. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року (справа №520/3830/13-ц) з ОСОБА_1 стягуються аліменти на її користь, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 486 гривень, щомісяця починаючи з 25.03.2013р. до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Рішення набрало законної сили 07 травня 2013 року. 
Рішення суду про стягнення аліментів від 23 квітня 2013 року відповідач виконує, сплачує на дитину аліменти у розмірі 1159 грн. щомісяця. 
Син ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом з нею, за її адресою проживання та реєстрації, що підтверджується Відомостями №14-271967 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 10.12.2020року ДНАП ОМР.
Розмір аліментів, які вона отримує на утримання неповнолітнього сина не достатній для нормального забезпечення рівня життя дитини, необхідного для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Позиція відповідача у справі.
Відповідачем наданий відзив, відповідно до якого позовні вимоги він не визнав, оскільки вважає, що позивачем не наведені докази покращення його матеріального становища, наявність доходів, можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж встановлено судом. Матеріальне становище відповідача погіршилось, він не має постійного доходу. 
24 вересня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 та на даний час він проживає разом з дружиною, на його утриманні також перебуває мати-пенсіонерка. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що доводи позивача зводяться фактично до збільшення розміру аліментів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задоволено повністю. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 486 грн. та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
1) висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи, адже відповідачем у добровільному порядку сплачується 1100 грн аліментів щомісяця, у той час як суд першої інстанції дійшов висновку, що на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 відповідачем сплачується 486 грн щомісяця;
2) судом першої інстанції не враховано, що матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився, оскільки відповідач не має постійного доходу, офіційно не працевлаштований, ніякого рухомого/нерухомого майна не має, а також підтримки та допомоги відповідача потребує його мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
3) судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки в своєму позові та в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила факт того, що метою її звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є збільшення їх розміру.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 05 серпня 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1998 року.
Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , актовий запис № 1778 від 11 жовтня 2011 року, місце реєстрації Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року шлюб між подружжям було розірвано.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2013 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 стягнуто аліменти у розмірі 486 гривень, щомісяця починаючи з 25.03.2013р. до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Відомостями №14-271967 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 10.12.2020року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради.
 Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати..
Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).
Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 « Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, підставою для зміни розміру аліментів можуть бути, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану.
Позивач ОСОБА_2 у позові зазначала, що у неї погіршилось матеріальне становище у зв`язку із тим, що вона залишилась без роботи. Також у позивача погіршився стан здоров`я, що підтверджується результатом комп`ютерної томографії від 25 вересня 2020 року (а.с. 13), результатом ультразвукового дослідження щитовидної залози від 06 лютого 2020 року (а.с. 14), копією медичної картки амбулаторного хворого №ДЗА6-43, заповненої КУ «Міська лікарня №20) 15 грудня 2015 року (а.с.17-18).
Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи позовні вимоги, посилався на те, що його допомоги та підтримки потребує мати-пенсіонерка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також на те, що відповідачем була створена нова сім`я та з 24 вересня 2014 року був зареєстрований шлюб з ОСОБА_6 . 
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували погіршення матеріального стану відповідача, що не дозволяє сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, визначеному рішенням Київського районного суду м. Одеси, не надано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 стягнуто аліменти у розмірі 486 гривень, щомісяця починаючи з 25.03.2013р. до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 , а тому судом першої інстанції не з`ясовувалось питання, в якому розмірі фактично виплачуються аліменти, у зв`язку із чим немає підстав вважати, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи.
Скаржник стверджував, що судом першої інстанції не враховано, що матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився, оскільки відповідач не має постійного доходу, офіційно не працевлаштований, ніякого рухомого/нерухомого майна не має, має мінливий дохід, а також підтримки та допомоги відповідача потребує його мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повинні забезпечити належний рівень розвитку (духовного, фізичного, культурного, матеріального, психологічного) дитини.
Скаржник також зазначав, що судом першої інстанції не було з`ясовано той факт, що позивач створила нову сім`ю у 2016 році, що вона працює продавцем у магазині біля будинку у якому проживає, а комунальні послуги на утримання квартири позивачка не сплачує, тому що оформила субсидію.
Колегія суддів зазначає, що зазначені обставини знаходяться поза межами позовних вимог, не входять до предмета доказування у вказаній справі, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Зазначені обставини у їх сукупності не нівелюють спільного обов`язку позивача та відповідача щодо утримання їх спільної дитини до досягнення нею повноліття. 
Відповідач ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки в своєму позові та в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила факт того, що метою її звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є збільшення їх розміру.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що не слід брати до уваги доводи відповідача про те, що позовні вимоги позивача зводяться фактично до збільшення розміру аліментів, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 зумовлені зміною чинного законодавства з метою посилення захисту прав дітей на належне утримання та підвищення мінімального розміру аліментів на одну дитину до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в свою чергу є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 486 гривень на дитину та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину і до досягнення дитиною повноліття.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів підлягали задоволенню.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Окрім цього судова колегія вважає врахувати, що у частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 05 серпня 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк