П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/2252/21	

Суддя першої інстанції: Гомельчук С.В.
 Час  та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Херсон
 Повний текст судового рішення складений 24.11.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі   колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду   від   24 листопада 2021 року у справі за позовом    ОСОБА_1 до   ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.05.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2018 роки в розмірі місячного грошового забезпечення; зобов`язання нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2018 роки, в розмірі місячного грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що   з 28.05.2014р. по 01.11.2016р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1, а з 01.11.2016р. по 06.11.2018р. у ІНФОРМАЦІЯ_2. При проходженні служби позивач звертався до командирів в/ч та ІНФОРМАЦІЯ_3 із рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016р., 2018р. у розмірі місячного грошового забезпечення, однак станом на момент його виключення з військової частини НОМЕР_1 (01.11.2016р.) та з ІНФОРМАЦІЯ_3 (06.11.2018р.) запитувані ним матеріальні допомоги протиправно йому не виплачені.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24.11.2021р. відмовлено у задоволенні позову, оскільки відсутні докази, які б підтверджували, що позивач звертався до своїх командирів за підпорядкованістю із рапортами про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016р., 2018р., матеріали справи не містять  копій таких рапортів, а відповідач про подання таких рапортів заперечує.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Апелянт посилається на те, що обмежене фінансування не є підставою для не виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік та 2018 рік. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28.05.2014р. по 01.11.2016р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1.
Наказом командира військовій частині НОМЕР_1 від 01.11.2016р. №306 позивача було виключено зі списків особового складу даної в/ч і всіх видів забезпечення та переведено до ІНФОРМАЦІЯ_3 (нині - ІНФОРМАЦІЯ_4).
З 01.11.2016р. по 06.11.2018р. позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.11.2018р. №285 позивача було виключено зі списків особового складу комісаріату і всіх видів забезпечення з 06.11.2018р. Згідно вищезазначеного наказу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018р. не отримував. /а.с.44/
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2018р.р. в розмірі місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позову з наступних підстав.
Приписами ч.2  ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон України № 2011-ХІІ).
Частиною 1 ст.9 Закону України №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008р. №260 (надалі - Інструкція №260), що була чинною на час існування спірних правовідносин.
Пунктами 33.1.-33.3 розділу ХХХ  Інструкції №260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Підпунктом 3 п.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007р. №1294, що була чинною на час існування спірних правовідносин, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Наказом Міністерства оборони України №375 від 22.07.2016р. «Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 №44», пункт 3 наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» викладено в наступній редакції:                      «3. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі матеріальна допомога) виплачувати в розмірі, що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Видання наказів та виплату матеріальної допомоги здійснювати в межах фонду грошового забезпечення виключно за наявності залишків коштів на реєстраційних рахунках в порядку, передбаченому пунктом 1 цього наказу.».
Пунктом 1 наказу Міністерства оборони України №445 від 27.01.2016р. передбачено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо виплат: у першу чергу щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції; у другу щомісячне грошове забезпечення іншим військовослужбовцям та розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у третю грошова допомога для оздоровлення; у четверту інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).
При цьому, відповідно до п. 7 р. 24 наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2018 році» №260 від 07.06.2018р. визначено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019р. у справі №808/115/17.
          Разом з тим, згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  ст.78  цього Кодексу.
Позивач зазначає у позовній заяві та апеляційній скарзі про те, що він подавав до військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорти щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016р., 2018р. /а.с.1, 59/
В свою чергу, відповідач заперечує подання таких рапортів. /а.с.46/
Так, частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Колегією суддів встановлено, що позивачем на доведення своїх позовних вимог не надано суду належних та достатніх доказів подання відповідачу рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016р., 2018р., що свідчить про відсутність бездіяльності відповідача та необґрунтованість позовних вимог.
За правилами  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329  КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Яковлєв О.В.