Постанова
Іменем України
 
30 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/24626/17
провадження № 61-14173 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Волошина В. О. 
від 15 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О. від 08 червня 
2021 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.
В обґрунтування позову зазначала, що 06 липня 2007 року між нею, ПАТ «КБ «Надра» та  ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому було надано кредит на суму 13 643,26 доларів США на умовах щомісячної сплати до 18 числа поточного платежу і повним терміном повернення кредиту до 06 липня 2014 року.
Відповідно до пункту 3.2 цього договору, вона, як поручитель зобов`язувалася відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором. Згідно з пунктом 3.2.2 договору відповідальність поручителя і боржника є солідарною.
Вказувала, що з травня 2012 року ОСОБА_2 , як позичальник за договором, припинив виконувати свої зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому, на її думку, відповідач, як кредитор, повинен був пред`явити до суду вимоги до позичальника та поручителя у межах шестимісячного строку. 
Оскільки банк не звернувся до суду з відповідною вимогою про стягнення заборгованості у строки, визначені законом, тому в силу положень 
частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила суд визнати договір «Авто пакет» від 06 липня 2007 року № 76/П/9/2007-840, укладений між 
ПАТ «КБ «Надра» та нею, у частині поруки, припиненим.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 
2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 08 червня 2021 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Судові рішення мотивовано тим, що відповідач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, 
а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у липні 2013 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 , що узгоджується з висновками, зазначеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц). А тому порука не є припиненою
Крім того, суди вказали, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, що боржник припинив виконувати свої зобов`язання за договором щодо повернення суми кредиту саме з травня 2012 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 08 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 02 вересня 2021 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 
від 15 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 08 червня 2021 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявнику надати до суду касаційної інстанції докази на підтвердження наведених у скарзі доводів щодо дати отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції або подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для поновлення такого строку, сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати суду документи, що підтверджують його сплату.
У наданий судом строк ОСОБА_1 направила матеріали для усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року клопотання 
ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено й поновлено цей строк, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 761/24626/17
з Шевченківського районного суду м. Києва та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У жовтні 2021року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 6-29 цс 14, від 17 вересня 
2014 року у справі № 6-53 цс 14, та у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 761/19619/14-ц, провадження № 61-17508 св 19, щодо застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України.
Вказує, що судами належним чином не встановлено фактичні обставини у справі, а саме вказує, що з травня 2012 року позичальник припинив погашати заборгованість взагалі, тому кредитор мав би протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимогу до поручителя, проте такої вимоги до суду пред`явлено не було. При цьому, зазначає, що Банк не дотримав вимог частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, оскільки основне зобов`язання припиняється датою остаточного повернення кредиту - 06 липня 2014 року.
Також, зазначає, що наявність пункту 8.5 кредитного договору про те, що договір діє до повного виконання зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам 
статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Посилається на відповідну практику Верховного Суду.
Крім того, вказує, що апеляційний суд не повідомив її про дату судового засідання, чим порушив її права та обов`язки.
 
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
В обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року ОСОБА_1 посилається на те, суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України. Крім цього, вказує, що судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно із частинами першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Верховним Судом встановлено, що судом апеляційноїінстанції не було належним чином повідомлено  ОСОБА_1  про розгляд справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання нею повістки про розгляд справи на 08 червня 2021 року, оскільки телефонограма на а. с. 212 про те, що суд повідомив представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про розгляд справи 28 травня 2021 року о 15 год. 14 хв. не підтверджується належними доказами. При цьому зазначена телефонограма не зареєстрована у журналі телефонограм, 
З огляду на вказане, такий порядок повідомлення не відповідає вимогам статті 128 ЦПК України.
Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 295/8610/15-ц, провадження № 61-19082 св 20.
Крім того, колегія суддів, досліджуючи матеріали справи встановила, що згідно з довіреності на а. с. 57 ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси до 20 червня 2020 року. При цьому,   ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 22 березня 2021 року і в апеляційній скарзі не зазначала представника ОСОБА_3 , якого повідомив суд апеляційної інстанції.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням 
статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128-130, 372 ЦПК України.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини 
від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Згідно із частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, апеляційний суд на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності  ОСОБА_1 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи 08 червня 2021 року, розгляд справи не відклав, причини неявки її у судове засідання не з`ясував, порушив її конституційне право на участь у судовому розгляді, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 
Оскільки  ОСОБА_1 обґрунтовує свою касаційну скаргу, зокрема, тим, що суд апеляційної інстанції не повідомив її про розгляд справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, то судове рішення суду апеляційної інстанції підлягають обов`язковому скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року скасувати й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             Д. Д. Луспеник
 
        Б. І. Гулько
 
        Г. В. Коломієць