ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року 
м. Київ
справа №420/4676/20
адміністративне провадження № К/9901/34792/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Мацедонської Н.В., 
                                                                 Шевцової Н.В.,
при секретарі - Мовчан А.В.,
за участю: 
представника відповідача- Кожушка В.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції
касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року (головуючий суддя - Цховребова М.Г.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року  (головуючий суддя - Ступакова І.Г., судді: Бітов А.І., Лук`янчук О.В.) 
у справі № 420/4676/20
за позовом ОСОБА_1 
до Офісу Генерального прокурора
третя особа - ОСОБА_2 
про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В червні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач, скаржник), третя особа: ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №28 від 02.04.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №114к від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»;
- поновити позивача на посаді керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області з 30 квітня 2020 року;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №28 від 02.04.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою».
Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 29.04.2020 №114к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області, та в органах прокуратури з 30 квітня 2020 року.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.04.2020 по день постановлення рішення у справі в розмірі 315616,05 грн.
Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, визнав обґрунтованими посилання позивача на те, що рішення №28 першої кадрової комісії від 02.04.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою» не може бути визнано законним, оскільки на анонімне тестування 02 березня 2020 року ОСОБА_1 не прибув у зв`язку з хворобою, що підтверджується копією первинного листка непрацездатності АДН №276527. Зазначена обставина, за висновками суду першої інстанції, об`єктивно унеможливила особисту участь позивача у першому етапі атестації та перешкодила своєчасно (у триденний строк) особисто надати документ щодо поважності причин неприбуття на іспит. Також, при вирішенні спору судом першої інстанції враховано, що на ОСОБА_1 не поширюються положення щодо проходження прокурорами атестації відповідно до п. 8 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», оскільки наказом Генерального прокурора №78к від 05.03.2020 його призначено на адміністративну посаду - керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області. За висновками суду першої інстанції, оскаржуваний наказ Генерального прокурора №114к від 29.04.2020 не відповідає критерію законності та обґрунтованості, оскільки відсутні підстави для звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури через ненастання події, з якою пов`язано можливість застосування положень п.9 ч.1ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Судом зазначено, що під час розгляду цієї справи відповідачем до суду не надано доказів ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому позивач обіймав посаду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року змінено в частині підстав для задоволення вимог позову про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора №114к від 29 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області та органів прокуратури.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції вказав, що неприбуття прокурора на певний етап атестації може бути спричинене різними обставинами, у тому числі й небажанням особи проходити таку атестацію, безвідносно до поданої раніше заяви відповідно до пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX. Отже, з метою повної та об`єктивної оцінки та застосування відповідних наслідків комісія повинна встановлювати фактичні причини неявки для проходження атестації або одного з її етапів, визначити чи такі причини пов`язані із: самостійним рішенням прокурора не приймати участь у такій процедурі або неявкою прокурора, обумовленою певними об`єктивними причинами (підтвердженими належними та допустимими доказами). Водночас, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII, є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а виключно наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором. Відтак, висновки суду першої інстанції щодо того, що посилання відповідача в оскарженому наказі про звільнення на п.9 ч.1 ст. 51 Закону №1697-VII без зазначення конкретної підстави для звільнення (ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду; скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення, суд апеляційної інстанції вважав негативними.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВІВ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
20 вересня 2021 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, в якій скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуадьного права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуючи судові рішення відповідач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а щодо законності прийняття рішення кадровою комісією та наказу про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», на виконання вимог розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пп. 2 п. 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону.
Також скаржник зазначає про неврахування висновків Верховного Суду у справах №640/18679/18, № 813/7911/14, №804/958/16, №826/18134/14, №826/14554/18, №811/952/15, №9901/226/19, №826/5596/17, №816/584/17, №821/3736/15-а, №П/811/1672/15, №П/9901/101/18 в частині поновлення працівника на посаді, з якої його було звільнено, а також висновків Верховного Суду у справі №808/892/17 щодо неможливості стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з органу, з яким позивач не перебував у трудових відносинах (п.1 ч.4 ст.328 КАС України).
Позивачем відзиву на вказану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року за даною касаційною скаргою відкрите касаційне провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2022 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора призначено до касаційного розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
З 2006 року по 2020 рік ОСОБА_1 працював в органах прокуратури. 
З 01.07.2019 позивач займав посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури області, на яку був призначений наказом Прокуратури Одеської області №1333к від 01.07.2019.
На виконання вимог пунктів 9 і 10 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ за встановленою Порядком формою ОСОБА_1 08.10.2019 було подано підписану ним особисто заяву Генеральному прокурору про переведення його на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію. У заяві позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказавши на ознайомлення та згоду з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначено Порядком. Зокрема, підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації та за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, його буде звільнено з посади прокурора.
Згідно графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, проведення тестування ОСОБА_1 призначено на 02.03.2020.
02.03.2020 був проведений іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, на який ОСОБА_1 не з`явився.
Позивач не прибув у зв`язку з хворобою, що підтверджується копією лікарняного листа АДН № 276527, відповідно до якого позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 2 по 6 березня 2020 року включно.
Наказом Генерального прокурора №78к від 05.03.2020, керуючись статтею 9 Закону України «Про прокуратуру», пунктами 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ОСОБА_1 призначено на посаду керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області з 5 березня 2020 року, на підставі заяви позивача та рішення Ради прокурорів України від 14.02.2020.
У зв`язку з цим, 11.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до виконуючого обов`язки Генерального прокурора із рапортом, яким повідомив про призначення його на адміністративну посаду та клопотав вирішити питання щодо доцільності розгляду його заяви в частині наміру пройти атестацію з урахуванням положень пункту 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Відповідно до рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №28 від 02.04.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою» зафіксовано факт неявки керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (Додаток 3 до Протоколу №5 від 02 березня 2020 року).
Зазначено, що у строк, передбачений Порядком проходження прокурорами атестації, заяви про перенесення тестування від ОСОБА_1 до кадрової комісії №1 не надходили. У зв`язку з цим, Комісія вирішила, що керівник Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.
Наказом Генерального прокурора №114к від 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року. Підстава: рішення кадрової комісії №1.
Не погоджуючись з правомірністю рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №28 від 02.04.2020, а також з правомірністю наказу Генерального прокурора №114к від 29.04.2020 про звільнення з посади ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.
В матеріалах справи міститься довідка №18-78 від 14.05.2020, видана Прокуратурою Одеської області, відповідно до якої, зокрема:
- середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за останні два місяця роботи перед звільненням складає 25373,06 грн. (двадцять п`ять тисяч триста сімдесят три грн. 06 коп.);
- середньоденна заробітна плата складає 1237,71 грн. (одна тисяча двісті тридцять сім грн. 71 коп.)
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Згідно зі статтею 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру»  (далі також - Закон № 1697-VII) встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (діє з 25 вересня 2019 року, далі - Закон № 113-IX) до Закону № 1697-VII були внесені зміни.
Зокрема, в тексті Закону №1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Згідно пунктів 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно з пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Пунктом 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
На виконання вимог Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).
Відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону   № 113-IX і цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Згідно з пунктами 2, 4 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
За приписами пунктів 9, 10 розділу І Порядку №221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.
Заява, вказана у пункті 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.
Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.
У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.
У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.
Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документа, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.
Пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Відповідно до пп. 1 п. 8 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ положення щодо проходження прокурорами атестації, передбачені цим розділом, не поширюються на Генерального прокурора, а також прокурорів, яких після набрання чинності цим законом призначено на адміністративні посади, передбачені п.п. 1-15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про прокуратуру».
Закон № 113-ІХ набрав чинності 25.09.2019.
Згідно п.п. 1-15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), адміністративними посадами в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті) є посади:
1) Генерального прокурора;
2) першого заступника Генерального прокурора;
3) заступника Генерального прокурора;
4) керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора;
5) заступника керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора;
6) керівника обласної прокуратури;
7) першого заступника керівника обласної прокуратури;
8) заступника керівника обласної прокуратури;
9) керівника підрозділу обласної прокуратури;
10) заступника керівника підрозділу обласної прокуратури;
11) керівника окружної прокуратури;
12) першого заступника керівника окружної прокуратури;
13) заступника керівника окружної прокуратури;
14) керівника підрозділу окружної прокуратури;
15) заступника керівника підрозділу окружної прокуратури.
Відповідно до ч.1,2 ст. 12 Закону 1697-VII, у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.
Відповідно до ч.1,2 ст. 12 Закону 1697-VII (в редакції до 25.09.2019 - дати набрання чинності Законом 113-ІХ), У системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону. 
Місцеву прокуратуру очолює керівник місцевої прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.
Відповідно до пунктів 3, 4 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".
Пункт 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58): Днем звільнення вважається останній день роботи.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд підкреслює, що касаційне провадження у даній справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, визначальним у вказаному спорі у цій справі є питання щодо правильного розуміння сутності нормативного врегулювання підстав звільнення прокурорів (слідчих органів прокуратури) з посади прокурора, що міститься в пункті 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а саме: чи обов`язковою для звільнення прокурора в разі, як неподання останнім заяви у встановлений строк про переведення та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію, так і в разі неуспішного проходження ним атестації є ще й одна з таких підстав, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).
Зі змісту пункту 19 Закону № 113-IX випливає, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї з таких підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Аналізуючи вказану норму можна зробити висновок, що:
1) підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1 - 4 пункту 19 цього розділу;
2) закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Закон визначає, що звільнення відбувається не з підстав, установлених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а на підставі цього пункту, що є нормативною підставою.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур ухвалено рішення №28 від 02.04.2020 на тій підставі, що позивач не з`явився на складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, призначеного на 02 березня 2020 року. З`ясовано також, що причиною цьому була його тимчасова непрацездатність й перебування у зв`язку з цим на амбулаторному лікуванні у період з 02 по 06 березня 2020 року, підтвердженням чого є лікарняний лист АДН № 276527.
За правилами пункту 11 розділу І Порядку № 221 позивач мав би повідомити кадрову комісію про причини неявки на іспит протягом трьох днів, однак, як відомо, не зробив цього, що й фактично слугувало підставою для рішення про неуспішне проходження ним атестації, відтак звільнення з посади прокурора.
Суд звертає увагу, що період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 тривав до 06 березня 2020 року, тож охопив строк, протягом якого, відповідно до пункту 11 Порядку № 221, прокурор може повідомити кадрову комісію про причини своєї неявки та звернутися із заявою про перенесення дати іспиту.
За встановлених обставин справи Суд приходить до переконання, що позивач не прибув на іспит з об`єктивних і поважних причин, а рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації є наслідком радше неповідомлення про ці причини кадровій комісії (у встановлений строк), аніж результатом атестування як такого, адже позивач його по суті не проходив.
Слушними є доводи скаржника про те, що позивач був обізнаний із правилами атестування й наслідками їх недотримання. Але водночас не можна залишити поза увагою чи применшувати значення обставин, які спричинили відсутність позивача на іспиті, що у цьому випадку, по суті, і лежить в основі рішення про неуспішне проходження атестації.
Зважаючи на мету реформування системи органів прокуратури, впроваджену Законом № 113-ІХ, й атестації прокурорів як одного із способів її досягти, колегія суддів у вимірі обставин цієї справи дійшла висновку, що відсутність позивача на іспиті у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, підтверджену належним документом (листком непрацездатності), не може сама по собі свідчити про неналежний рівень його професійної компетентності. На думку колегії суддів, неналежне/несвоєчасне сповіщення про причини неприбуття на іспит, яке у цій справі прирівняли до неуспішного проходження (позивачем) атестації, якщо зіставити із юридичними наслідками, які настали для позивача внаслідок цього (звільнення з посади прокурора та органів прокуратури), не може замінити атестацію, завданням (призначенням) якої є проявити/підтвердити рівень знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
З уваги на встановлені фактичні обставини, які перешкодили прибути позивачу на іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у визначену дату (а саме - його тимчасова непрацездатність у період з 02 по 06 березня 2020 року, підтверджена листком непрацездатності), колегія суддів дійшла висновку, що рішення Першої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 28, хоча й ухвалено з дотриманням формальних умов і процедур, передбачених пунктом 11 Порядку № 221, проте не може відповідати критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності.
Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 17.11.2020 у справі № 540/1456/20.
Тому, на думку колегії суддів, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, що є підставою для залишення без змін рішень судів попередніх інстанцій в частині вимог щодо скасування рішення Першої кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 28 та наказу Генерального прокурора від 29.04.2020 №114к.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального права і процесуального права.
Щодо доводів Офісу Генерального прокурора про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 235 КЗпП України (у контексті поновлення позивача на рівнозначну посаду у Одеській місцевій прокуратурі №4 Одеської області, а не на посаду, з якої його було звільнено) й необхідності переглянути у зв`язку з цим рішення цих судів з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 328 КАС України колегія суддів зазначає таке.
У перелічених відповідачем постановах Верховного Суду, зазначених як приклад правильного правозастосування частини першої статті 235 КЗпП України, з цього приводу однаково мовиться про те, що працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.
Суд, принагідно, зауважує, що Верховний Суд України в постанові від 16 жовтня 2012 року у справі № 21-267а12 дійшов висновку, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.
Ураховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
У даній справі суди попередніх інстанцій, посилаючись на застосування належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача, який виключатиме подальше його звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, зобов`язали Офіс Генерального прокурора поновити позивача на посаді, рівнозначній посаді керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області, та в органах прокуратури, що не відповідає приписам статті 235 КЗпП України, дає підстави для можливості поновлення на посаді прокурора, оминаючи процедуру атестації та є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Окрім того, Суд вважає за доцільне наголосити на наступному.
Так, пунктом 2.27 Інструкції № 58 визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.
Тобто, враховуючи приписи п. 2.27 Інструкції № 58, саме 30 квітня 2020 року є останнім робочим днем позивача на займаній посаді.
Водночас, зі змісту оскаржуваних судових рішень, вбачається, що суди попередніх інстанцій, поновлюючи позивача, дійшли помилкових висновків щодо дати його поновлення на посаді - 30 квітня 2020 року, що, зважаючи на норми п. 2.27 Інструкції № 58, був останнім робочим днем ОСОБА_1 , а відтак, не може вважатися днем, з якого необхідно поновити позивача.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в цій справі в частині поновлення позивача треба змінити, виклавши в цій частині в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області з 01 травня 2020 року». 
Щодо доводів скаржника стосовно помилковості стягнення середнього заробітку з Офісу генерального прокурора, то Суд вважає зазначені доводи обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Офісу генерального прокурора судом першої інстанції не враховано того, що оплата праці прокурора здійснюється в межах, затверджених у кошторисах на утримання відповідного органу прокуратури.
З огляду на те, що позивач обіймав посаду керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області, а також те, що саме Прокуратура Одеської області надала довідку №18-78 від 14.05.2020 про середньомісячну та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 , Суд погоджується з доводами скаржника щодо неможливості стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як позивач перебував у трудових відносинах саме з прокуратурою Одеської області.
Вказаний факт є підставою для визнання Офісу Генерального прокурора неналежним відповідачем у цій справі в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.  
Зазначене не позбавляє позивача права на звернення з відповідною позовною вимогою до належного відповідача.
Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 808/892/17, від 14.12.2020 у справі № 826/17787/14 та від 04.02.2021 у справі № 808/8770/14.
Суд ставиться критично до висновків судів попередніх інстанцій щодо того, що, в силу пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», ОСОБА_1 не підлягав проходження атестації з підстав обіймання з 05.03.2020 адміністративної посади - керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області, з огляду на таке.
Так, дійсно, згідно пп. 1 п. 8 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, положення щодо проходження прокурорами атестації, передбачені цим розділом, не поширюються на Генерального прокурора, а також прокурорів, яких після набрання чинності цим законом (а саме - 25.09.2019) призначено на адміністративні посади, передбачені п.п. 1-15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про прокуратуру».
Серед переліку адміністративних посад, визначених п.п. 1-15 ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-VII передбачена посада керівника окружної прокуратури.
Сторонами не заперечується, що 05.03.2020 позивача було призначено на посаду керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області.
Суд апеляційної інстанції, спираючись на норми пункту 3 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, дійшов висновку про те, що Одеська місцева прокуратура № 4 Одеської області до дня початку роботи окружних прокуратур здійснює повноваження окружної прокуратури, а відтак позивач обіймає адміністративну посаду п.11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-VII.
Суд, в контексті наведеного, звертає увагу на наступне.
Згідно ч.1 ст. 12 Закону 1697-VII утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Згідно пункту 4 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".
З аналізу ч.1 ст. 12 Закону 1697-VII, у взаємозв`язку з пунктом 4 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, вбачається, що утворення окружної прокуратури, зокрема і день початку її роботи, визначається рішенням Генерального прокурора.
Відтак, юридичним фактом початку діяльності окружної прокуратури є відповідне рішення Генерального прокурора. З настанням вказаного факту юридично можливим є і обіймання посади керівника окружної прокуратури, яка згідно п.11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-VII, вважається адміністративною посадою та слугує підставою для непроходження атестації.
Днем початку роботи окружних прокуратур наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 визначено 15.03.2021.
Тому, призначення позивача на посаду керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області 05.03.2020 до моменту початку юридичного існування окружних прокуратур, тобто до 15.03.2021, не може вважатися призначення на адміністративну посаду, обіймання якої звільняє ОСОБА_1 від проходження атестації.  
Зважаючи на вищевикладене, посилання судів попередніх інстанцій на можливість здійснення місцевою прокуратурою повноважень окружної прокуратури до дня початку роботи останньої, згідно пункту 3 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, не може слугувати обґрунтованим твердженням про обіймання позивачем адміністративної посади, в розумінні п.п. 1-15 ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-VII.
Суд також звертає увагу, що правова позиція щодо можливості проходження атестації прокурорами, які зайняли адміністративні посади після набрання чинності Закону № 113-IX наведена в постанові Верховного Суду від 24.09.2021 у справі № 280/4314/20.
У вказаній постанові Верховний Суд також дійшов висновку про обіймання адміністративної посади в прокуратурі області не може слугувати звільненням від проходження атестації, оскільки «підставою для застосування /підпункту 1 пункту 8 Закону № 113-IX і ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-VII /є сукупність двох умов: призначення прокурора на відповідну посаду після набрання чинності Закону № 113-IX і таке призначення має відбуватися на посади в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах».
Щодо доводів скаржника стосовно неправильності обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з підстав того, що ОСОБА_1 у період з 30.04.2020 по 14.05.2020 перебував на лікарняному, у зв`язку з чим матеріальне забезпечення згідно із листком непрацездатності йому здійснено по 14.05.2020 включно, а відтак виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30.04.2020 призведе до подвійної оплати то Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про непідтвердженість вказаного факту жодними доказами.
Відповідно до частини першої-четвертої статті 351 КАС суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Окрім того, Суд зауважує, що ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року зупинено виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі №420/4676/20 в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.04.2020 по день постановлення рішення у справі в розмірі 315616,05 грн, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Водночас, зважаючи на те, що за результатами касаційного розгляду, вирішено скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог  про стягнення середнього заробітку та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, то Суд не вбачає підстав для поновлення виконання оскаржуваних рішень, у відповідності до ч. 3 ст. 375 КАС України.
Керуючись статтями 341, 344, 349-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, змінене постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, та  постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року в частині вимог про стягнення середнього заробітку - скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, змінене постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, та  постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року в частині вимог про поновлення - змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції:
«Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області з 01 травня 2020 року.»
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, змінене постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, та  постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішень щодо відсутності підстав для проходження атестації позивачем в зв`язку з обійманням останнім адміністративної посади в редакції цієї постанови.
В решті - рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Повний текст постанови складено 11.08.2022.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська 	
                                                                                         Н.В. Шевцова