ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 серпня 2022 року           справа №360/4660/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А. ,  Міронової Г. М. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 р.  у справі № 360/4660/21 (головуючий І інстанції В.С. Шембелян)  за позовом   ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                            ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації (далі – відповідач-1), Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (далі – відповідач-2), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не проведення позивачу грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2  постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 “Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування”; зобов`язати Департамент соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації прийняти рішення на користь ОСОБА_1 , а саме: у пункті 11 розпорядження вказати: “Сума компенсації на рік - 29 % щомісячно”, оскільки позивач виконав всі умови, визначені у  постанові Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 “Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування”, і прийняття рішення Відповідачем-1 не передбачає права діяти на власний розсуд; зобов`язати Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації на транспортне обслуговування з 20.05.2021, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2  постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228 “Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування”, а саме в розмірі 29 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, та провести відповідні виплати за період з 20.05.2021, врахувавши раніше проведені виплати.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації на транспортне обслуговування ОСОБА_1 у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 14.02.2007 “Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування”; зобов`язав Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області провести перерахунок та виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування ОСОБА_1 як особі, яка має право на забезпечення від держави спеціальним автотранспортом, у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 14.02.2007 “Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування”  з 20.05.2021 довічно з урахуванням раніше проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, не погодившись з судовим рішенням, подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування зазначено, що з 01.07.2021, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283 (яка набрала чинності з 01.07.2021) призначення та виплата компенсацій особам з інвалідністю, згідно пункту 2 та пункту 3 пункту Порядку, здійснюється відповідачем-1 (Департаментом соціального захисту Луганської обласної державної адміністрації).
Апелянт зазначає, заява позивача надійшла 20.05.2021, отже апелянт фізично не мав можливості виплатити компенсацію у березні поточного року, тобто до подання заяви, та у вересні поточного року, після набрання чинності 01.07.2021 постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283, згідно якої призначення та виплата компенсації здійснюється відповідачем-1.
Також, апелянт посилається на зміну розміру компенсації  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228».
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дане судове рішення прийнято колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , є інвалідом ІІ групи (категорія 1) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією паспорта позивача, картки фізичної особи - платника податків, довідкою ВПО від 14.08.2018 № 919-67284, копіями посвідчень від 18.03.2009 № 2431919278, від 25.02.2008 № 034509 та від 28.02.2019 № 009788, довідкою до акту огляду МСЕК від 28.01.2009 № 084881 (арк.спр. 6-14).
Як зазначив відповідач 1 у відзиві на позов, на підставі рішення Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації про умови видачі інвалідам війни спец автотранспорту (згідно особистої заяви) від 25.02.2009 № 4-26/205 ЧАЕС ОСОБА_1 перебував у черзі на безоплатне отримання спецавтотранспорта (арк.спр. 40).
Крім того, у відзиві відповідачем 1 зазначено, що 24.01.2018 позивач звернувся з особистою заявою до Департаменту і був поновлений у черзі, а також йому було призначено компенсацію на транспорте обслуговування, починаючи з дати звернення, відповідно до пунктів 14, 15 Порядку, що підтверджується розпорядженням Департаменту від 26.02.2018 (арк.спр.40).
20.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області із заявою, в якій просив вважати його рішенням, як особи, яка має право на забезпечення автомобілем, але за власним бажанням відмовляється від нього і бажає замість цього отримувати компенсацію на транспортне обслуговування довічно (арк.спр. 51-52). 
03.06.2021 Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області листом від 03.06.2021 № 3389/02 повідомило Департамент соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації про надходження заяви ОСОБА_1 (арк.спр. 53). 
Розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації про призначення грошової компенсації витрат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів або транспортне обслуговування без дати та без номеру (арк.спр. 16, 45): пункт 1 ОСОБА_1 ;  пункт 10 дата звернення за отриманням компенсації: 20.05.2021; пункт 11: сума компенсації на рік: 29%; пункт 12: виплату грошової компенсації проводити з: 20.05.2021. 
16.07.2021 Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області отримало лист Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 12.07.2021 № 08-24/00747 про зняття позивача з обліку на забезпечення спецавтотранспортом як такого, що за власним бажанням відмовився від автомобіля та бажає отримувати компенсацію впродовж всього періоду інвалідності (арк.спр. 54).
Листом № 11317/02 від 19.07.2021 Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області повідомило позивача про зняття його з обліку на забезпечення спецавтотранспортом як такого, що за власним бажанням відмовився від автомобіля та бажає отримувати компенсацію впродовж всього періоду інвалідності та про призначення грошової компенсації витрат на транспортне обслуговування з 20.05.2021 в розмірі 29 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць (у 2021 році – 527,27 грн). Компенсація виплачується рівними частинами двічі на рік у  березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення (арк.спр. 17, 55).
Як вбачається з виписки з банківського рахунку, позивачу 07.07.2021 Управлінням соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області виплачено соціально/матеріальну допомогу у сумі 120,00 грн та 422,40 грн (арк.спр.15).
Відповідно до інформації відповідача, за перше півріччя виплата компенсації УСЗН не здійснювалась, оскільки позивач надав заяву 20.05.2021 (арк.спр.50).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а  також  у   старості  та  в  інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових  внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, на момент спірних правовідносин не запроваджено.
Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV (далі - Закон № 2961-IV)  відповідно до Конституції України визначає основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.
Частинами 1-2, 5-6 статті 28 Закону № 2961-IV передбачено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.
Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.
Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцеві державні адміністрації.
Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №  228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова № 228), затверджено Порядок виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування (далі - Порядок № 228).
Пунктом 2 Постанови № 228 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що для  осіб  з  інвалідністю  і  законних представників  дітей  з  інвалідністю,  які  мають  автомобілі  та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і  технічне  обслуговування  автомобілів  становлять відповідно 22 відсотки  та  16  відсотків  прожиткового  мінімуму  для осіб, які втратили   працездатність,  на  транспортне  обслуговування  -  29 відсотків   прожиткового   мінімуму   для   осіб,   які   втратили працездатність.
За пунктом 2 Порядку у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, компенсації призначаються: особам,  інвалідність  яких  пов`язана з нещасним випадком на виробництві   або   професійним  захворюванням  (далі  –  особи  з інвалідністю  внаслідок  нещасного  випадку), - за розпорядженнями управлінь   виконавчої   дирекції  Фонду  соціального  страхування України  в  Автономній  Республіці  Крим,  областях,  мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції Фонду); особам  з  інвалідністю  будь-якої іншої категорії - згідно з розпорядженнями   Міністерства   соціальної   політики  Автономної Республіки  Крим,  структурних  підрозділів  з  питань соціального захисту  населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій  (далі - структурні  підрозділи  соціального захисту  населення).
Розпорядження    управління    виконавчої    дирекції   Фонду оформляється у двох примірниках, перший - залишається в управлінні виконавчої  дирекції  Фонду,  а  другий  - зберігається в особовій справі  особи  з інвалідністю внаслідок нещасного випадку. 
Розпорядження  структурного  підрозділу  соціального  захисту населення   оформляється   у   двох   примірниках,   один  з  яких зберігається  в особовій справі особи з інвалідністю, що перебуває на  обліку  для  забезпечення  автомобілем,  а другий надсилається структурному  підрозділу  соціального  захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу  міської  міста  обласного  значення, районної у місті ради (далі - районний  структурний  підрозділ  соціального  захисту населення). 
Відповідно до пункту 5 Порядку, компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.
Отже, розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування, показники, за якими вона визначається, порядок та періодичність її виплати точно встановлені законодавством, яке не передбачає компетенції центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, забезпечує формування та реалізацію здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, давати роз`яснення з питань визначення розміру грошової компенсації на транспортне обслуговування, що виплачуються особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю.
Зокрема, положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 та пункту 5 Порядку треба розуміти так, що 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, є сумою, яка належить до сплати за кожен місяць відповідного півріччя, що виплачується двічі на рік рівними частинами.
20.05.2021 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області із заявою, в якій просив вважати його рішенням, як особи, яка має право на забезпечення автомобілем, але за власним бажанням відмовляється від нього і бажає замість його отримувати компенсацію на транспортне обслуговування довічно. 
Отже, з 20.05.2021 позивач має право на виплату компенсації виходячи із місячного розміру 29% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Щодо посилання апелянта на те, що заява позивача надійшла 20.05.2021 та положення постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283, якими внесені зміни до Постанови та Порядку, в частині визначення розміру компенсації та визначення особи яка здійснює призначення та виплата компенсацій особам з інвалідністю, згідно Порядку № 228, як відповідач-1 (Департамент соціального захисту Луганської обласної державної адміністрації), що унеможливлювало виплату цієї компенсації, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
Конституційний принцип незворотності дії нормативного акта у часі неодноразово був предметом вивчення, проте у правозастосовній практиці проблема щодо особливостей його практичної реалізації залишається невирішеною.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України (Рішення від 13.05.1997 № 1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».
Відповідний підхід, зокрема, був застосований Верховним Судом під час винесення постанови від 21.11.2018 у справі № 700/668/16-а, в якій суд визнав, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.
На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.
За правовою позицією Верховного Суду України, яка, зокрема, міститься в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2008 року у справі № 21-1169во08 норми права, що зазнавали змін, мають застосовуватися виключно в межах дії кожної з їх редакцій і не можуть бути застосовані за аналогією права.
Цей принцип є універсальним та повинен застосовуватися, як до актів законодавства, так і індивідуальних актів (рішень) суб`єктів владних повноважень.
Постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283, якою внесенно зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228, набрала чинності з 01.07.2021, тобто не була чинною на час виникнення спірних правовідносин та на період за який підлягала нарахуванню компенсація, отже не підлягає застосуванню.
Також суд зазначає, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.
Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відмові на звернення позивача не посилався на вказані обставини. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                 ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 р.  у справі № 360/4660/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 10 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                    Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                       А.А. Блохін

                                                                                Г.М. Міронова