ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24251/21                                        Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого - судді          Парінова А.Б.,
суддів:                                        Беспалова О.О.,
                                                  Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач, ГУ ДФУ у м. Києві), в якому просила суд:
- визнати протиправною відмову у перерахунку пенсії по інвалідності, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 05.08.2021 року №2600-0205-8/125867;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , та в подальшому здійснювати виплату цієї пенсії, визначивши її розмір відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII (у редакції від 17.01.2002 року) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати, яку розрахувати на підставі Довідки від 08.06.2021 року №21/318 про складові заробітної плати / грошового забезпечення, виданою Київською міською прокуратурою без обмеження максимального розміру заробітної плати та без обмеження максимального розміру пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві виплатити різницю недоотриманої суми пенсії з 21.09.2020 року згідно Довідки від 08.06.2021 року 21/318 про складові заробітної плати / грошового забезпечення, виданою Київською міською прокуратурою, без обмеження максимального розміру заробітної плати та без обмеження максимального розміру пенсії (з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-XII "Про прокуратуру" (у редакції від 17.01.2002 року) по день здійснення такого перерахунку та забезпечити її виплату, яку здійснити разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 20.08.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за видом пенсії "Пенсія по інвалідності", яку призначену на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відсоток для обчисленні якої встановлено у розмірі 90. В подальшому позивача переведено на вид пенсії по інвалідності на умовах Закону України "Про прокуратуру", проте загальний процент розрахунку пенсії від заробітку визначено у розмірі 60. Так, Київською міською прокуратурою позивачу видано Довідку №21/318 про складові заробітної плати / грошового забезпечення, із якою остання звернулася до ГУ ПФУ у м. Києві для здійснення перерахунку пенсії по інвалідності з урахуванням частини дев`ятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", визначивши її розмір відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (у редакції від 17.01.2002 року) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати. Разом з тим, листом відповідача від 05.08.2021 року №2600-0205-8/125867 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019. Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, позивач вважає своє право на перерахунок пенсії порушеним, та просить позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року позов задоволено:
- визнано протиправною відмову у перерахунку пенсії по інвалідності, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 05.08.2021 року №2600-0205-8/125867;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , та в подальшому здійснювати виплату цієї пенсії, визначивши її розмір відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII (у редакції від 17.01.2002 року) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати, яку розрахувати на підставі Довідки від 08.06.2021 року №21/318 про складові заробітної плати / грошового забезпечення, виданої Київською міською прокуратурою, без обмеження максимального розміру заробітної плати та без обмеження максимального розміру пенсії;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити різницю недоотриманої суми пенсії з 21.09.2020 року згідно Довідки від 08.06.2021 року 21/318 про складові заробітної плати / грошового забезпечення, виданої Київською міською прокуратурою, без обмеження максимального розміру заробітної плати та без обмеження максимального розміру пенсії (з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-XII "Про прокуратуру" (у редакції від 17.01.2002 року) по день здійснення такого перерахунку та забезпечити її виплату, яку здійснити разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що після прийняття рішення Конституційним Судом України №6-р2020 від 26.03.2020 змінений порядок здійснення перерахунку пенсій працівникам прокуратури, тому підлягають застосуванню положення статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697. Щодо відсоткового значення розміру пенсії позивача зазначив, що відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697 пенсія призначається у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Щодо обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами зазначив, що згідно частини 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697 максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , з 01.09.2001 року проходила навчання у Східноукраїнському національному університеті імені В. Даля та отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки "Право", кваліфікація магістр.
Наказом Прокуратури Луганської області від 08.11.2006 року ОСОБА_1 призначено помічником прокурора м. Рубіжне. З того по теперішній час  працює в органах прокуратури на різних посадах, що підтверджується відомостями трудової книжки.
ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, що підтверджено довідкою МСЕК 12ААБ №434840 з 06.08.2020 року
Так, з 20.08.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, за видом пенсії "Пенсія по інвалідності", яку призначено на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до витягу розрахунку пенсії, наданої ГУ ПФУ у м. Києві, ОСОБА_1 визначено відсоток для обчисленні пенсії по інвалідності у розмірі 90.
ОСОБА_1 21.09.2020 року переведено на вид пенсії по інвалідності на умовах Закону України "Про прокуратуру", проте загальний процент розрахунку пенсії від заробітку визначено у розмірі 60.
Київською міською прокуратурою 08.06.2021 року видано ОСОБА_1 . Довідку №21/318 про складові заробітної плати / грошового забезпечення.
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про  здійснення перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до частини дев`ятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", визначивши її розмір відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (у редакції від 17.01.2002 року) з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати, з урахуванням Довідки від 08.06.2021 року №21/318 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), виданої Київською міською прокуратурою.  
Проте, листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 05.08.2021 року №2600-0205-8/125867 пенсійним органом повідомлено ОСОБА_1 про відмову у перерахунку пенсії, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019, положення абзацу 3 пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 19.09.2019 року №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та постанову Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". З огляду на що, станом на 01.07.2021 року розмір пенсії по інвалідності складає 20 816,78 грн. (60% від заробітної плати 34 694,64 грн.).
Вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у перерахунку пенсії по інвалідності з 60% на 90% від суми щомісячної заробітної плати на підставі Довідки від 08.06.2021 року №21/318 протиправною та необґрунтованою, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Не погодившись із вказаним перерахунком, позивач звернулася до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з часу початку проходження служби на прокурорських посадах позивач мала право на гарантований соціальний захист та призначення пенсії за вислугу років, в тому числі пенсії по інвалідності у випадку настання інвалідності, у розмірі, встановленому статтею 50-1 Закону № 1789 (в редакції Закону від 17.01.2002 року), а не Законом № 1697-VII, яким звужено соціальні гарантії звужено визначення розміру пенсії по інвалідності. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що 
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірними у цій справі є питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2011, передбачалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри " 80" замінено цифрами " 70".
Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри " 70" замінено цифрами " 60".
За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.
Водночас 15.07.2015 набрав чинності Закон №1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.
З набранням чинності Законом №1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої    прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури    пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Враховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон №1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.
Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону №1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.
Враховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону №1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону №1697-VII.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 N 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.
Колегія суддів звертає увагу, що в постанові Верховного Суду від 21.12.2021 року по справі №580/5962/20, суд касаційної інстанції відступила від висновку, викладеного, у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року по справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформувала правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність.
З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
Суд першої інстанції зазначив, що на позивача поширюється вимоги Закону №1789-ХІІ, оскільки остання почала працювати в органах прокуратури до 15.12.2015 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив помилку щодо застосування даної вимоги Закону, оскільки пенсія призначається з моменту подання заяви до Пенсійного фонду та в редакції  Закону, який діє на момент звернення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач отримувала пенсію з 20.08.2020 року за видом пенсії "Пенсія по інвалідності", яку призначено на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 7707,90 грн, а після переведення 21.09.2020 року на вид пенсії по інвалідності на умовах Закону України "Про прокуратуру" становить 17690,00 грн, отже Пенсійним фондом проведено перерахунок, а пенсію позивача збільшено.
Отже, позовні вимоги позивача в частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача без задоволення.
В частині щодо обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів зазначає.
Колегія суддів звертає увагу, що правовідносини у цій справі цілком тотожні справі №580/5962/20 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначених правових висновків.
На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1697-VII в частині перерахунку пенсії втратила чинність.
З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, в силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, що і зроблено відповідачем у цій справі.
Отже, позовні вимоги позивача в частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції встановив, що внаслідок перерахунку пенсії позивача його розмір перевищив максимальний.
З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, позовні вимоги позивача в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження його максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 N20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке "поле" для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08)).
Хоча виплати соціального страхування є "майном" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, а також враховуючи останню правову позицію Верховного Суду, яку враховує судова колегія відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга Пенсійного фонду підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанцій у цій справі - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу  відповідача - задовольнити, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді:                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан