ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1001/22 Справа № 200/3789/14 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Деркач Н.М.,
        суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю., 
за участю секретаря - Усик А.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення суми  , -
В С Т А Н О В И В : 
       У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.03.2012 року між ним та відповідачем була укладена трудова угода, згідно умов якої відповідач зобов`язався виконати роботи з монтажу покрівлі з подальшим її утепленням, виготовлення стін та фронтонів і заливку артопояса на загальну суму 96 768 грн.
       Відповідно до п.2.1. угоди позивач виконав свої зобов`язання та сплатив грошові кошти в розмірі 71 500 грн., про що складені розписки.
       На момент звернення позивача до суду з позовом відповідачем не виконані умови угоди, сплачені позивачем кошти в розмірі 71 500 грн не повернуті, тому позивач вважав, що його інтереси порушені і просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 71 500 грн.
       Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором від 27.03.2012 року в розмірі 71 500 грн та судовий збір в розмірі 715 грн, а всього 72 215 грн. 
       Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що кошти позивачем сплачувалися відповідачу за договором на закупівлю матеріалів та за виконану роботу, у зв"язку з чим відсутні правові підстави для їх повернення. 
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга у даній справі підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що умови трудової угоди, укладеної між сторонами у справі, не виконані з вини виконавця, сплачені позивачем кошти в розмірі 71 500 грн не повернуті, що є істотним порушення умов договору.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 27.03.2012 року між позивачем та відповідачем була укладена трудова угода, згідно п.1.1 якої відповідач зобов`язується виконати роботи з монтажу покрівлі з подальшим її утепленням, виготовлення стін та фронтонів і заливку артопояса на загальну суму 96 768 грн.
       Відповідно до п.2.1. угоди позивач виконав свої зобов`язання та сплатив грошові кошти в розмірі 71 500 грн, що підтверджується складеними сторонами розписками від 27.03.2012 року, від 02.06.2012 року, від 08.08.2012 року, від 08.06.2012 року та від 11.08.2012 року.
       Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
       Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
       Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
       Матеріалами справи встановлено, що відповідно до розписок від 27.03.2012 року, від 02.06.2012 року, від 08.08.2012 року, від 08.06.2012 року та від 11.08.2012 року позивачем ОСОБА_2 було сплачено відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у загальній сумі 71500 грн згідно з умовами трудової угоди від 27 березня 2012 року про виконання робіт. 
       При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 зазначив про те, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано роботи за вказаною трудовою угодою.
       Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
       Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
       Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних  у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя статті 89 ЦПК України).
       Згідно з пунктом 2.1 трудової угоди, укладеної між сторонами у справі 27 березня 2012 року, за виконану роботу замовник сплачує виконавцю оплату за роботу у сумі 96 768 грн по закінченню обсягу робіт. Оплата здійснюється після відповідного оформлення акту приймання робіт, підписаного уповноваженою замовником особою на початку наступного місяця. 
       Матеріали справи не містять відповідних актів приймання виконаних відповідачем робіт, підписаних позивачем.
       Тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав про задоволення позовних вимог є правильним. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що кошти позивачем сплачувалися відповідачу за договором на закупівлю матеріалів та за виконану роботу, у зв"язку з чим відсутні правові підстави для їх повернення, колегією суддів не беруться до уваги з огляду на відсутність у матеріалах справи саме акту виконаних робіт, підписаного ОСОБА_2 .
       Тобто матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем ОСОБА_1 умов трудової угоди від 27 березня 2012 року.
       Таким чином колегія суддів вважає, що позивачем надано докази на підтвердження позовних вимог про невиконання відповідачем умов трудового договору. 
       Встановивши, що позивач довів належними та достатніми доказами факт невиконання відповідачем умов трудової угоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
       У зв*язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2014 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Судді:         Н.М. Деркач
       М.М. Пищида
               І.Ю. Ткаченко