КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 369/5218/19                                                   Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
провадження №22-ц/824/5421/2022                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
15 червня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними та скасування протоколу та акту про проведені електронні торги, -
в с т а н о в и в :
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що в провадженні приватного виконавця перебував на примусовому виконанні виконавчий лист щодо звернення стягнення на трикімнатну квартиру в м.Вишневе. 
Вказував, що при виконанні було передано на реалізацію квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, шляхом продажу через електронні торги за допомогою організатора ДП «Сетам». 
Відповідно до протоколу про проведені прилюдні торги від 21 січня 2019 року переможцем став ОСОБА_2 22 січня 2019 року приватним виконавцем складено акт про проведені електронні торги, які були проведені з грубим порушенням чинного законодавства.
У порушення ст.43 Закону України «Про іпотеку» державним підприємством не здійснено публікації в друкованих ЗМІ за місцем знаходженням предмету іпотеки та веб-сайті проведення електронних торгів. 
Вказує, що її не було повідомлено в установленому законом порядку про дату, час, місце проведення торгів, стартову ціну. Жодних повідомлень не отримувала за місцем свого проживання. 
Зазначала, що вартість її квартири становить 1 000 000 грн, однак, залученим приватним виконавцем оцінювачем квартира оцінена в 628 374 грн., що є значно заниженим. При проведенні оцінки жодних оглядів не було проведено, а використані фото, які були в матеріалах виконавчого провадження та зроблені в 2011 році при відкритті виконавчого провадження у державного виконавця.
Оскільки акт про проведені торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, тому це фактично є договір купівлі-продажу і до нього слід застосовувати відповідні положення ЦК України. 
Відповідно до ст.216 ЦК України кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Тому, просила суд:
визнати недійсними електронні торги за лотом №323153 щодо реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ;
визнати недійсним та скасувати протокол №383804 проведення електронних торгів від 22 січня 2019 року;
визнати недійсним та скасувати акт про проведені електронні торги від 22 січня 2019 року приватного виконавця Кісельової В.В.;
судові витрати покласти на відповідачів.
Не погоджуючись з позовом ДП «СЕТАМ» вказало, що на підставі заявки приватного виконавця було внесено інформацію про реалізацію арештованого майна. Ними не проводиться перевірка законності дій виконавця, а лише перевіряється повнота заповнення заявки. Щодо оцінки майна, то вони керуються даними, наданими виконавцем, оскарження в судовому порядку оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію. Торги по лоту №323153 були призначені на 21 січня 2019 року. На виконання вимог закону було розміщено оголошення в газеті «Майдан-Брок» від 03 січня - 09 січня 2019 року №1 (940) та в газеті «Час Київщини» від 28 грудня 2018 року №50 (344). Інформаційне повідомлення про проведення електронних торгів на веб-сайті було опубліковано 21 грудня 2019 року. Також 26 грудня 2018 року було надіслано повідомлення всім учасникам виконавчого провадження про дату, час, місце проведення електронних торгів, в тому числі ОСОБА_1 . Всю інформацію про лот, в тому числі щодо ціни, вноситься ними на підставі документів, поданих виконавчою службою. Оскільки ними повністю дотримано вимоги чинного законодавства, просили відмовити в задоволенні позову.
Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач вказав, що у провадженні приватного виконавця перебував виконавчий лист щодо звернення стягнення на майно. При примусовому виконанні приватним виконавцем було залучено оцінювача, яким складено звіт про вартість майна. Перші торги були призначені на 13 листопада 2018 року, але вони не відбулись за відсутності зареєстрованих учасників. Другі торги були призначені на 21 січня 2019 року і вартість лоту була зменшена та становила 80% початкової ціни. Вся інформація щодо торгів була розміщена на відповідному веб-сайті реалізації майна, тому будь-яка особа має цілодобовий доступ до сайту та всієї інформації щодо лоту. Переможцем торгів 21 січня 2019 року став він, про що приватним виконавцем складено акт про проведені електронні торги. Вся процедура проведення електронних торгів була дотримана сторонами. ОСОБА_1 не надала доказів того, що вартість квартири становила 1 000 000 грн., оцінка та будь-які дії приватного виконавця нею не оскаржувалась. Просив відмовити в задоволенні позову.
Приватний виконавець Кісельова В.В. вказала, що ДП Сетам провело електронні торги відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачка не оскаржувала проведеної оцінки та не обґрунтувала свій позов, а заява містить лиш припущення. Жодною нормою не встановлено будь-яких обмежень щодо часу виїзду оцінювача на об`єкт оцінки, в тому числі у святковий чи вихідний день. Вказала, що всі судові рішення мають бути виконані та обов`язок по їх примусовому виконанню покладається саме на виконавчу службу. Просила відмовити в задоволенні позову.
29 липня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 , в  якому вона зазначила, що не була повідомлена у встановленому порядку про передачу матеріалів виконавчого провадження приватному виконавцю, проведення оцінки, а тому оскаржити дії приватного виконавця щодо проведеної оцінки не мала можливості. Відповідачі не надали доказів отримання нею повідомлення про проведену оцінку та призначенні торги, чим грубо порушили її право. Наголосила, що оцінювач не здійснював виїзд для огляду квартири, а використав фото, зроблені ще в 2011 році, та підтримала всі доводи, викладені у позовній заяві, тому просила задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.
Скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не було взято до уваги цілий перелік обставин, що вказували на порушення ініціатором та реалізатором проведення електронних торгів порядку їх проведення, що неминуче призвело до порушення прав та законних інтересів скаржника як власника відчужуваної квартири.
Вважає, що скаржник на момент відкриття виконавчого провадження не проживав в місті Києві за адресою, зазначеною у виконавчому листі Шевченківського районного суду міста Києва, про що свідчить повернення приватному виконавцю поштової кореспонденції у зв`язку з її систематичним неотриманням.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що Києво-Святошинським районним судом Київської області при прийнятті оскаржуваного рішення в абсолютний спосіб було проігноровано аргументи скаржника про незаконність дій приватного виконавця в частині порушення ним вимог, передбачених ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».
Приватний виконавець здійснював виконавче провадження з порушенням принципу територіальної юрисдикції, оскільки скаржник та його майно не знаходились в межах міста Києва, де встановлено відповідний виконавчий округ приватного виконавця, а фактичне місце проживання скаржника було в місті Вишневе Київської області як, зрештою, і відчужувана квартира.
Також, судом першої інстанції не було надано навіть поверхової оцінки обставині незаконного відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за виконавчим листом Шевченківського районного суду міста Києва від 12.05.2011 року №2-5799/10 у зв`язку з пропущенням строку на його (виконавчого листа) пред`явлення до виконання.
Строк пред`явлення стягувачем даного виконавчого листа сплив ще 07.04.2012 року, але це не завадило відповідачу 16.10.2018 року винести постанову про відкриття виконавчого провадження за №57431165 на підставі недійсного виконавчого листа.
Вказаний аргумент представником позивача (Скаржника) було викладено в письмових поясненнях в доповнення до позову від 11.06.2021 року, однак судом першої інстанції і цей досить вагомий аргумент було залишено без уваги.
Також, суд першої інстанції при ухвалені рішення  не звертав уваги і на інші порушення порядку реалізації майна боржника шляхом проведення електронних торгів, зокрема, тієї обставини, що на квартиру АДРЕСА_1 , в різний час накладалися арешти, які на дату проведення аукціону не було у встановленому законом порядку знято з житла. Вважає, що таке порушення повинно мати своїм наслідком скасування результатів проведення електронних торгів, що повністю корелюється з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 24.04.2018 року у справі №910/10369/15. Саме факт наявності арешту майна боржника слугував головною підставою для визнання результатів таких торгів (аукціону) недійсними.   
Крім того, судом першої інстанції було проігноровано порушення вимог ч.3 ст.43 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону, чинного на момент виникнення спірних відносин), відповідно до якої організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку прилюдних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмету іпотеки, а у разі проведення електронних торгів - також на веб-сайті, проведення електронних торгів, повідомлення про проведення таких торгів.
Таким чином, судом першої інстанції у зв`язку з відсутністю підстав для відкриття виконавчого провадження №57431165 та неможливістю його здійснення саме приватним виконавцем у виконавчому окрузі міста Києва було щонайменше проігноровано вимоги п.п.2, 10 ч.4 ст.4, ч.ч.2, 5 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, судом першої інстанції, як зазначалося вище, не було надано оцінки тому факту, що квартира, належна скаржнику, перебувала під арештами, раніше накладеними на неї, та її реалізація шляхом проведення електронних торгів порушувала низку вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), таких як положення, передбачені ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.ст.216, 228 ЦК України, щодо недійсності правочину.
Наголошує на перекручуванні судом першої інстанції обставини невиконання Відповідачем 2 вимог положення ч.3 ст.43 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону, чинного на момент виникнення спірних відносин), оскільки надані до суду докази в повному обсязі підтверджують факт друкування інформації про електронні торги не в місцевих друкованих виданнях, як те вимагалося Законом, а в обласних, які не розповсюджувалися в місті Вишневе Київської області, та не належать до категорії - місцевих.
Відтак, скаржник вважає, що ігнорування судом першої інстанції наведених вище законодавчо встановлених вимог не могло не призвести і до ухвалення протиправного та незаконного рішення, оскільки не сприяло захисту права власності скаржника на відчужене нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 .  
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Зазначає, що ОСОБА_1 будучи усвідомлено про наявність самостійно невиконаного судового рішення сама повинна цікавитись своїми провадженнями.
Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів: чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів: чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів.
Отже, дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний порядок та спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання результатів прилюдних торгів недійсними. 
Зазначає, що не заслуговують на увагу суду посилання позивачки на неотримання нею письмового повідомлення з датою, часом та місцем проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, оскільки позивачем не наводяться доводи та не надано суду доказів, чим саме неотримання такого повідомлення порушують її законні майнові права та інтереси. 
Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Вказує, що в матеріалах справи наявні докази публікації оголошення про продаж квартири на електронних торгах у місцевих друкованих засобам масової інформації, а саме: копії газети «Майдан-Брок» від 03.01-09.01.2019 року №1 (940) та газети «Час Київщини» від 28.12.2018 року №50 (344).
У своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1 вказує, що ці друковані видання не є місцевими та на підтвердження своїх доводів посилається на копію відповіді управління статистики у Києво-Святошинському районі №00-01/29 від 07.03.2019 року, яка адресована  ОСОБА_3 .
28.12.2020 року ОСОБА_2 отримано копію клопотання представника позивача від 10.12.2020 року про залучення доказів, а саме: копію відповіді управління статистики у Києво-Святошинському районі №00-01/29 від 07.03.2019 року, яка адресована гр. ОСОБА_3 .
Своє клопотання представник позивача обґрунтовує тим, що вказана відповідь надана ОСОБА_3 , як представнику позивача, на підставі довіреності, яка була видана лише 28.02.2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Гончар Т.М.
З викладеного вбачається, що лист управління статистики у Києво-Святошинському районі №00-01/29 від 07.03.2019 року, адресований не  ОСОБА_1 , а іншій особі, яка станом на березень 2019 року не була уповноваження на вчинення дій в інтересах позивача у даній справі, тому не може бути долучена до матеріалів справи як недопустимий, оскільки порушено порядок отримання такого доказу.
Відтак, позивачем не доведено порушення її прав чи інтересів під час підготовки та проведення електронних торгів.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено позовні вимоги, а тому вони не підлягали до задоволення.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: 
АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.
У провадженні приватного виконавця Кісельової В.В. знаходилося виконавче провадження ВП №57431165 з примусового виконання виконавчого листа №2-5799/10, виданого Шевченківським районним судом м.Києва, яким звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постановою приватного виконавця Кісельової В.В. від 19 жовтня 2018 року проведено опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Копія постанови направлена боржнику ОСОБА_1 .
Як вбачається з копії листа приватного виконавця Кісельової В.В. від 02 листопада 2018 року, направленого на адресу ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ним повідомлено про оцінку арештованого майна боржника.
05 листопада 2018 року приватним виконавцем Кісельовою В.В. направлено заявку на адресу ДП «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна з електронних торгів, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
14 листопада 2018 року ДП «СЕТАМ» направлено всім учасникам виконавчого провадження лист, в якому повідомлено відомості щодо реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів: реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкова ціна продажу майна.
Оскільки електронні торги не відбулись, то 26 грудня 2018 року ДП «СЕТАМ» направлено всім учасникам виконавчого провадження лист, в якому повідомлено відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення 21 січня 2019 року прилюдних торгів: реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкова ціна продажу майна.
З наданих суду копій оголошень, надрукованих в газеті «Майдан-Брок» № 1 (940) за 03 січня - 09 січня 2019 року та в газеті «Час Київщини» №50 (344) за 28 грудня 2018 року, в яких розміщено відомості щодо реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів. Інформаційне повідомлення про проведення електронних торгів на веб-сайті було опубліковано 21 грудня 2019 року.
За поясненнями сторін, матеріалів справи та з відкритих джерел Інтернет вбачається, що газета «Час Київщини» за сферою розповсюдження відноситься до місцевих (Київська область, усе населення) та газета «Майдан Брок» за сферою розповсюдження поширюється на Київську область.
З листа АТ «Укрпошта» від 15 вересня 2020 року на адвокатський запит вбачається, що видання «Майдан Брок» та «Час Київщини» включені до «Каталогу місцевих видань України для Києва та Київської області на 2018 рік», видання «Майдан Брок» включено до «Каталогу місцевих видань України для Києва та Київської області на 2019 рік», видання «Час Київщини» не включено до «Каталогу місцевих видань України для Києва та Київської області на 2019 рік»; передплата періодичного друкованого видання «Майдан Брок» на адреси користувачів зони обслуговування ВПЗ Вишневе 08132 на 2018 рік не оформлювалась, а періодичне друковане видання «Час Київщини» індекс 89970 передплачено 2 примірники.
Листом від 07 березня 2019 року Управління статистики у Києво-Святошинському районі повідомило ОСОБА_3 щодо переліку підприємств, зареєстрованих за КВЕД 58.13 «Видання газет» станом на 01 січня 2019 року по Києво-Святошинському району, яке містить перелік з 11 найменувань.
Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті.
Отже, відповідно до ч.1 статті 650, ч.1 статті 655 та ч.4 статті 656 ЦК України  процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.
Виходячи з правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Відповідні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц, провадження № 14-3цс18, від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, провадження № 14-624цс18.
Відповідно до протоколу №383804 проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» від 21 січня 2019 року, згідно якого переможцем торгів по лоту №323153 (трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 ) є учасник №13 ОСОБА_2 із найвищою ціновою пропозицією 563 100 грн.
22 січня 2019 року приватним виконавцем Кісельової В.В. складено акт про проведені електронні торги і зазначено, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.
Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком № 2831/5.
Так, підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком №2831/5, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.
Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», водночас процедуру підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Порядком № 2831/5.
За статтею 48 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно з частиною сьомою статті 51 Закону України «Про іпотеку» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 43 Закону України «Про іпотеку» організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку прилюдних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки, а в разі проведення електронних торгів - також на вебсайті проведення електронних торгів, повідомлення про проведення таких торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів, та іншу необхідну інформацію.
Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, приватного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.
Обов`язок організатора прилюдних торгів друкувати в місцевих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки повідомлення про проведення таких торгів з реалізації предмета іпотеки та письмове сповіщення, в тому числі, іпотекодавця, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна закріплено також у пункті 2 розділу VII Порядку № 2831/5.
При зверненні до суду позивачка посилалась на відсутність належного підтвердження отримання нею повідомлення про призначенні торги.
Так, у постанові від 18 листопада 2015 у справі № 6-1884цс15 Верховний Суд України зазначив, що дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. 
Проте, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні торгів, повинно бути встановлене порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Такої самої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі №462/2232/16.
Підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час їх проведення, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 910/8052/17).
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі 
№668/5633/14-ц також зроблено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17. 
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ДП «Сетам» як організатор прилюдних електронних торгів розмістив інформацію про дату, час і місце проведення торгів з реалізації переданої позивачем в іпотеку квартири в місцевих газетах «Майдан-Брок» та «Час Київщини», а також надіслав лист всім учасникам виконавчого провадження з інформацією щодо проведення електронних торгів.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником повідомлення про початкову ціну реалізації майна та проведення прилюдних торгів 21 січня 2019 року. Проте, такі порушення самі по собі не є автоматичною підставою для визнання торгів недійсними, оскільки позивачка не довела, що вони вплинули на результати торгів, враховуючи, що оголошення у газетах, на веб-сайті були розміщені своєчасно, і ці газети розповсюджуються на території всього Києво-Святошинського району, в тому числі і у м.Вишневе, а доступ до Єдиної системи виконавчих проваджень, веб-сайту оголошень про електронні торги є цілодобовим та безперешкодним. Подані суду листи Укрпошти, на які посилається позивач, можуть підтверджувати лише факт не розповсюдження даних газет Укрпоштою, але чинне законодавство не обмежує розповсюдження засобів масової інформації лише даним суб`єктом.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач при розгляді справи не надав будь-яких доказів порушення його прав, а обмежився лише поясненнями та виявленими, на його переконання, порушеннями, при цьому жодного причинно-наслідкового зв`язку щодо порушення процедури та його прав на навів. Посилання позивача на те, що державний виконавець перевищив свої повноваження та у незаконний спосіб передав на реалізацію майно, позивача не було повідомлено про результати оцінки майна, а також про дати проведення електронних торгів, чим порушено його права, не є безумовною підставою визнання електронних торгів недійсними, оскільки у випадку незгоди з діями або бездіяльністю виконавця сторона виконавчого провадження має право оскаржити їх до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби і звернутись до суду зі скаргою у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Також за весь час розгляду справи позивачка так і не оскаржила проведену у виконавчому провадженню оцінку майна, не вказала причини неможливості оскаржити, хоча дана справа в суді перебуває від 2019 року, не подала звіт про оцінку на рецензію до уповноваженого органу, не надала суду висновок експерта на спростування оцінки та не повідомила про причини неможливості подати такі докази, а обмежилась лише власними поясненнями.
Щодо посилань позивачки на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 13 квітня 2016 року (справа №6-2988цс15), що під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей, то вони даних висновків суду першої інстанції не спростовують, а навпаки підтверджують, так як у цій постанові Верховний Суд України також прийшов до висновку, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Доказів таких порушень прав і законних інтересів позивача, як встановлено судом при розгляді справи, позивачем під час розгляду справи не надано. За таких обставин доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_1 не отримано відповідне повідомлення з датою, часом та місцем проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, не можуть самі по собі вважатися підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
Судом також вірно враховано, що згідно п.1, 3 розділу І чинного Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5, Веб-сайт реалізації майна функціонує у цілодобовому режимі та є доступним усім користувачам мережі Інтернет; Організатор та Партнери забезпечують постійний доступ учасникам до їх особистих кабінетів, а спостерігачам - до Веб-сайту з метою отримання відомостей про хід електронних торгів (торгів за фіксованою ціною).
Судом враховано також ті обставини, що виконавче провадження, в межах якого нерухоме майно позивача було реалізоване, триває  від 2011 року, про що позивач вказує у своєму позові, та сам позивач як заінтересована особа і боржник у виконавчому провадженні, не був позбавлений можливості дізнатися про дату проведення електронних торгів із загальнодоступного веб-сайту реалізації майна. 
Згідно з розділом 2 Положення про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21 лютого 2006 року №12/5, у заяві про державну реєстрацію друкованого ЗМІ (далі - заява) має бути вказана, зокрема, сфера розповсюдження друкованих засобів масової інформації: місцева - у межах Автономної Республіки Крим, однієї області, обласного центру, одного міста, району, окремих населених пунктів, а також підприємств, установ, організацій; регіональна - дві та більше областей, міста Київ або Севастополь і область, Автономна Республіка Крим і область; загальнодержавна - у межах України; зарубіжна - за межами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року №1287 «Про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, інформаційних агентств та розміри реєстраційних зборів» затверджено зразки свідоцтв про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, в яких зазначається сфера розповсюдження.
З відкритих джерел мережі Інтернет вбачається, що сферами розповсюдження друкованих видань «Майдан-Брок» та «Час Київщини», у яких відповідачем ДП «СЕТАМ» розміщено повідомлення про проведення прилюдних торгів, є Київська область, що відповідає вимогам Положення про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації щодо визначення видань з місцевою сферою розповсюдження.
            На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оголошення у газетах були розміщені своєчасно, і ці газети розповсюджуються на території всього Києво-Святошинського району, в тому числі і у м.Вишневе.
Також, суд вірно не погодився з доводами позивачки про те, що згідно відповіді Управління статистики у Києво-Святошинському районі газети «Майдан-Брок» та «Час Київщини» не розповсюджуються на території Києво-Святошинського району, оскільки ці доводи перекручують фактичні обставини, викладені у цій відповіді, зокрема, в ній наведено перелік видавництв станом на 01 січня 2019 року по Києво-Святошинському району, що саме по собі не виключає розповсюдження інших місцевих видань, в тому числі обласних, у м. Вишневе.
Так як вимоги закону щодо публікації в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки про проведення електронних торгів відповідачем ДП «СЕТАМ» були дотримані, то доводи ОСОБА_1 про нездійснення публікації в інших засобах масової інформації, зокрема, в газеті «Новий день», не є доказом неправомірних дій відповідача і тому вірно були відхилені судом.
Щодо доводів позивачки про те, що порушення порядку розміщення інформаційного повідомлення про торги в засобах масової інформації зменшує можливість участі в торгах потенційних покупців і, відповідно, впливає на формування ціни реалізації, то судом вірно враховано, що позивачем не зазначено із наданням відповідних доказів розміри тиражів (кількість виготовлених примірників) інших видань, у яких, на його думку, мало бути розміщено оголошення про електронні торги, і не обґрунтовано, чому, на його думку, тиражі засобів масової інформації районного або міського рівня розповсюдження забезпечують повідомлення більшої кількості потенційних покупців, ніж тиражі засобів масової інформації обласного рівня розповсюдження.
Відтак, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, є доводи про те, що наведені порушення проведення електронних торгів призвели до порушення прав позивачки як боржника, адже її інтерес полягає в продажу майна за якомога вищою ціною з метою погашення заборгованості, а порушення порядку розміщення інформаційного повідомлення про торги в засобах масової інформації зменшило можливість участі в торгах потенційних покупців і, відповідно, вплинуло на формування ціни реалізації.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.
Враховуючи подані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не довів свої позовні вимоги та відмовив у задоволенні позову.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.

Головуючий:  

Судді: