КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 373/159/22                                                                                       Головуючий у І інстанції Лебідь В.В.
Провадження №22-ц/824/7458/2022                                                          Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
14 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання кредитного договору недійсним,-
 
УСТАНОВИВ:
 
 у січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №343534573 від 13 листопада 2021 року та зобов`язати ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» видалити відомості з Українського бюро кредитних історій щодо укладення кредитного договору №343534573 від 13 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху, як таку, що не відповідала вимогам ст. ст. 175 та 177 ЦПК України, зокрема: позовна заява не оплачена судовим збором та в ній не наведені обставини, за яких позивач позбавлена можливості надати докази (письмову інформацію), та не зазначено вжиті заходи для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (доказів). 
16 лютого 2022 року ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків, в якій вказано, що позов нею подано до суду на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим вона звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви. Щодо не надання доказів на підтвердження позовних вимог, заявник вказала, що зверталась до відповідача з відповідною заявою про надання інформації, однак відповідно до листа-відповіді ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2022 року позовну заяву  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання кредитного договору недійснимповернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір» та не звернув увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що позивачем подано заяву про надання інформації до TOB «Манівео швидка фінансова допомога», в якій остання повідомила представника кредитної організації, що заявки на отримання кредиту  ОСОБА_1 не подавала, кредитних коштів не отримувала, і що нею подано заяву про вчинення злочину (оригінал заяви було направлено фінансовій компанії). 
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції, яка зазначена в ст. 353 ЦПК України, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вказані в ухвалі Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2022 року недоліки, а саме: не сплачено судовий збір, не зазначено обставини, за яких позивач позбавлена можливості надати інформацію самостійно або причини, за яких письмова інформація не може бути подана разом з позовною заявою у відповідності до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України. 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.  
До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.
Згідно статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.
Залишаючи без руху позовну заяву з підстав несплати судового збору та не зазначення обставини, за яких позивач позбавлена можливості надати інформацію самостійно або причини, за яких письмова інформація не може бути подана разом з позовною заявою, суд першої інстанції не надав належної оцінки вимогам чинного законодавства та судової практики.
З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 22 року ОСОБА_1   звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання кредитного договору недійсним.
При поданні позовної заяви позивач не оплатила її судовим збором, вказавши, що вона звільнена як споживач від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та не звернув уваги на вимоги закону, які звільняють споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, та не перевірив, чи звільнена позивач від сплати судового збору за цим позовом.
Згідно з п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
У ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору.
Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому ст.5 Закону України «Про судовий збір» , не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Отже, ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що підставою позову є неправомірні дії відповідача щодо укладення кредитного договору.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача передбаченої ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільги по сплаті судового збору за подання позовної заяви, є помилковим.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так. у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача передбаченої ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільги по сплаті судового збору за подання позовної заяви, є помилковим.
Щодо не наведення обставин, за яких позивач позбавлена можливості надати докази на підтвердження своїх позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне, що не подання відповідних доказів не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки вони можуть бути витребувані безпосередньо судом під час судового розгляду. 
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви від 17 лютого 2022 року не може бути залишена в силі та підлягає скасуванню.
За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд
 ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 14 червня  2022 року.

 
Судді:                                                                   Д.О. Таргоній 
 
                                                                             С.А. Голуб 
 
                                                                             С.О. Журба