Справа №583/3296/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Соколова Н. О.	
Номер провадження 33/816/48/22 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 травня 2022 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/3296/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2021, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 126 КУпАП, 
установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, оскільки він не був викликаний в судове засідання. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію постанови отримав тільки 02.11.2021.
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2021 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 126 КУпАП, і на нього згідно ст. 36 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 17.08.2021 о 00:08 в м. Охтирка по вул. Паркова, 1 керував т/з Ямаха без д. н. з. в стані алкогольного сп`яніння, після проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці з використанням газоаналізатора «Alcotest 6820», тест № 121 проба становила 0,67 %, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР. ОСОБА_1 17.08.2021 о 00:10 в м. Охтирка по вул. Паркова, 1 Сумської області, керував т/з Ямаха б/н без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1а ПДР.
Апеляційний розгляд справи з додержанням вимог ст. 268, 277-2, 294 КУпАП був призначений спочатку на 01.12.2021, в яке ОСОБА_1 з`явився, однак апеляційний розгляд не відбувся через необхідність виклику в судове засідання законних представників останнього, оскільки він є неповнолітнім. У наступному судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2021, ОСОБА_1 у повному обсязі надав свої пояснення з приводу вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення обставин та висловив позицію захисту, заперечивши свою винуватість, у часі обмежений не був. Законні представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 теж висловили свою позицію. У зв`язку із задоволенням клопотання про виклик свідка судовий розгляд був відкладений на 20.04.2022, однак ні ОСОБА_1 , ні його законні представники в судове засідання не з`явилися. Потім апеляційний розгляд був призначений на 04.05.2022, у яке ОСОБА_1 і його законні представники так само не з`явились і клопотання про перенесення судового засідання не надали.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).
У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання». 
Враховуючи зазначені вище обставини, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 та його законних представників, оскільки на підставі ч. 4-6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду; апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання; неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб, що дотримано апеляційним судом.
Крім того, відповідно ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. При цьому постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч. 2 ст. 294 КУпАП). При цьому правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді з дня їх оголошення покликано надати потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. 
Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32). 
Враховуючи, що постанова ухвалена суддею 03.09.2021 відносно ОСОБА_1 у його відсутність, копія постанови отримана останнім 02.11.2021, а апеляційна скарга подана 08.11.2021, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин, не маючи повного тексту судового рішення, ОСОБА_1 був позбавлений можливості оскаржити його своєчасно.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП). При цьому повістка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП), а згідно п. 3 ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи вирішує, крім іншого, таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Однак вказані вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 2 КУпАП) не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду, що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення через істотне порушення його особистих прав і законних інтересів, так як протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 126 КУпАП надійшли до суду 18.08.2021 та 19.08.2021 і їх розгляд відбувся у день визначений працівниками поліції без направлення судової повістки.
Разом з тим, така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.
Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині - задоволенню.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи установлено, що 17.08.2021 ОСОБА_1 по вул. Паркова, 1 в м. Охтирка Сумської області керував т/з Ямаха без д. н. з. в стані алкогольного сп`яніння, а також без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.9а, 2.1 ПДР, що крім протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 173501 від 17.08.2021, серії ДПР18 № 173502 від 17.08.2021, об`єктивно підтверджується: 
- відеозаписами, зробленими працівниками поліції, з яких убачається, що останніми зупинений т/з під керуванням ОСОБА_1 , який пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічною пристрою; 
- роздруківкою (чеком) показників огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, проведеного 17.08.2021, результат тесту - 0,670/00; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, про що у відповідній графі «з результатами згоден» постави свій підпис;
- роздруківкою щодо відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія за відомостями ГСЦ МВС.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколах присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.1, 2.9а ПДР, згідно яких: водій механічного т/з повинен мати при собі посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії; водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння.
Сама ж процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.
З огляду на викладене, апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення - ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини, вважає, що ОСОБА_1 як водій т/з порушив вимоги п. 2.1, 2.9а ПДР і відповідно вчинив правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому після скасування постанови судді суду першої інстанції останнього необхідно визнати винним у вчиненні цих правопорушень.
Відповідно ст. 13 КУпАП, до осіб віком від 16 до 18 років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст. 24-1 цього Кодексу. У разі вчинення особами віком від 16 до 18 років адміністративних правопорушень, передбачених ст. 44, 51, 89, 121-127, 130, 139, ч. 3 ст. 154, ч. 2 ст. 156, ст. 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст. 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст. 24-1 цього Кодексу, а згідно ст. 24-1 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від 16 до 18 років можуть бути застосовані такі заходи впливу: зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догана або сувора догана; передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.
Враховуючи особу ОСОБА_1 , який є неповнолітнім, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, непрацевлаштований, проживає з батьками, майновий стан родини, характер вчиненого правопорушення та обставини його вчинення, апеляційний суд вважає за можливе та доцільне застосувати до ОСОБА_1 захід впливу у виді передачі його під нагляд батьків, що відповідатиме завданням проваджень в справах про адміністративні правопорушення, а також забезпечить перевиховання неповнолітнього та буде достатнім для запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Судовий збір з ОСОБА_1 стягненню не підлягає, оскільки він не піддається адміністративному стягненню (ст. 40-1, 284 КУпАП).
Відповідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у ч. 3-6 цієї статті.
За наявності цих обставин не може бути розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, а розпочате - підлягає закриттю (п. 7 ст. 247 КУпАП).
Зважаючи на те, що правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 вчинив 18.08.2021, то строк накладення стягнення сплинув 18.11.2021, внаслідок чого після скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом провадження у справі в цій частині підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду тримісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2021.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2021 відносно ОСОБА_1 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до нього захід впливу у виді передачі під нагляд батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
На підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов