ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4221/22 Справа № 204/10301/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних- справ:
головуючого - судді Барильської А.П.
суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

сторони:
позивач: Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" 
відповідач: ОСОБА_1 
       розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2022 року, яке прийняте суддею Черкез Д.Л. по справі за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
               У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2013 року на загальну суму 14 597,16 грн., станом на 08 грудня 2021 року, а також судові витрати. 
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (надалі- АТ КБ "Приватбанк"), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 29.11.2013 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між відповідачем та банком Договір про надання банківських послуг. Зазначеною заявою відповідач підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, і у подальшому кредитний ліміт було збільшено до 15 000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути кредит відповідно до умов договору. 
       Однак, відповідач зобов`язання за зазначеним вище кредитним договором не виконав. У зв`язку із чим, станом на 08 грудня 2021 року, має заборгованість перед позивачем у розмірі 14 597,16 грн., яка складається з: 12 757,20 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками - 1839,96 грн.. Тому АТ КБ "Приватбанк" просив задовольнити позовні вимоги.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2022 року у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ"Приватбанк", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та прийняття нового рішення про задоволення позову.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підписання анкети-заяви без номеру від 29.11.2013 року, активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору та про згоду позичальника із усіма умовами цього договору; із розрахунку заборгованості та виписки за договором без номеру вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором; зазначали, що ними надано достатньо доказів для задоволення заявлених позовних вимог.
       Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
       Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.        
       Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк", у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", в якій своїм підписом підтвердив, що підписанням цієї Анкети-заяви він у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які, разом із пам`яткою клієнта і Тарифами, становлять договір банківського обслуговування. 
       Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 08.12.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 14597.16 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 12757.20 грн, заборгованість за простроченими відсотками 1839,06 грн (а.с.6-15,67-73).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості. Банком не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності укладання кредитного договору та факту видачі відповідачу кредитної картки факту наявності заборгованості та її розміру.
       Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, умови кредитування.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
       Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.
       Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.
       У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
       За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків слід відмовити.
       Разом з тим, як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту, за розрахунком позивача, складає 12757.20 грн. є складовою загальної заборгованості по тілу кредиту.
       Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
       Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
       Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
       Так, матеріалами справи встановлено, що кредитна картка відповідача була відкрита 29.11.2013 року 
       Згідно довідки банку, по карткам ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт, який неодноразово змінювався та станом на 15.06.2021 року становив 13107.91 грн..( а.с.14-15)
       Крім того, згідно виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що він активно користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі, купував товари, перераховував кошти на інші рахунки тощо та частково здійснював повернення коштів банку), внаслідок чого і виникла заборгованість за тілом кредиту, яку ОСОБА_1 отримав і не повернув банку. ( а.с.67-73).
       При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив позивачу непогоджені з ним нараховані відсотки у розмірі 2760.50грн. та прострочені відсотки у розмірі 2490.01грн.
       Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми заборгованості за наданим кредитом в сумі 7506,69грн., виходячи з наступного розрахунку 12757.20 грн.( заборгованість за простроченим тілом кредиту) - 5250,51 грн.( сплачені відповідачем відсотки, які з ним не погоджені) = 7506,69 грн., а інші складові заборгованості стягненню не підлягають з вищевикладених підстав.
       З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість по тілу кредиту у сумі 7506,69 грн.
       Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості по тілу кредиту у сумі 7506,69 грн..
       У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі (2270грн.+3405грн) х 51,43%= 2918,65 грн.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.
        Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"  заборгованість за кредитним договором б/н від 29 листопада 2013 року у розмірі 7506,69 грн., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту.
       В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" - відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати по справі в сумі 2918,65грн..
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст постанови складений 31 травня 2022 року.

Головуючий: суддя                                                                А.П.Барильська

Судді:                                                                                 Н.М.Деркач

                                                                                Т.Р.Куценко