ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року	Львів	Справа № 500/9028/21 пров. № А/857/5654/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                           Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року, прийняте суддею Чепенюк О.В. в м.Тернополі, за правилами спрощеного позовного провадження,  у справі № 500/9028/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в грудні 2021 року, через свого представника адвоката Криву І.І. звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 17.12.2019 № 1657/0321, щодо відмови їй у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХII), починаючи з 07.11.2019, зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання в Чортківському медичному училищі з 01.09.1979 по 02.03.1982 (2 роки 6 місяців 2 дні) та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку з 03.03.1982 по 31.01.1983, з 18.03.1983 по 31.03.1983, з 01.09.1983 по 26.03.1984, з 12.06.1984 по 14.06.1984 (1 рік 6 місяців 12 днів).
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач листом від 17.12.2019 № 1657/0321 відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки спеціальний стаж обчислений по 10.10.2017 складає 26 років 03 місяці 25 днів, замість 26 років 6 місяців та є недостатнім для призначення такої пенсії. При цьому таке рішення не містить періодів, які не зараховано до спеціального стажу позивача.
У подальшому в результаті неодноразових звернень до відповідача та інших компетентних органів протягом 2020-2021 років позивачка з`ясувала, що спірними періодами, які не зараховано до її спеціального стажу є період навчання у Чортківському медичному училищі та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Позивач з відмовою у призначенні пенсії за вислугу років не погоджується, вважає її протиправною та стверджує, що період навчання у Чортківському медичному училищі з 01.09.1979 по 02.03.1982; решта періоду з 04.01.1982 по 03.02.1985, не охопленого роботою, під час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, з 03.03.1982 по 31.01.1983, з 18.03.1983 по 31.03.1983, з 01.09.1983 по 26.03.1984, з 12.06.1984 по 14.06.1984, підлягають зарахуванню до спеціального стажу для пенсії за вислугу років, оскільки період навчання, народження дитини та роботи медичним працівником накладаються і після закінчення навчання та після досягнення дитиною 3-річного віку продовжувала працювати на посадах, період роботи на яких включений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області до її спеціального стажу як медичному працівникові.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 17.12.2019 № 1657/0321, щодо відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачці пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 07 листопада 2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин справи.
Апеляційні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають: е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку; який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, а саме за станом на 11 жовтня 2017 року 26 років 6 місяців.
Згідно документів, долучених до заяви, страховий стаж позивача складає 31 рік 9 місяців 25 днів, в тому числі стаж роботи за вислугу років становить 26 років 3 місяці 25 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за вислугу років підстав немає.
Відповідно до пункту «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення 3-річного віку зараховується до стажу роботи.
Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховується як до загального, так і до стажу роботи за спеціальністю.
Оскільки позивач не працювала на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, та їй не надавалась відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку), тому даний період неможливо враховувати до спеціального стажу.
Зазначає, що до розрахунку загального страхового стажу враховано час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення 3-річного віку на підставі свідоцтва про народження дитини.
Однак до розрахунку загального страхового стажу, враховано догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі свідоцтва про народження дитини.
Період навчання позивача з 01.09.1979 по 02.03.1982 в Чортківському медичному училищі враховано до страхового стажу роботи, однак зарахувати його до спеціального стажу роботи немає підстав, оскільки перерва між закінченням навчання та працевлаштуванням перевищує 3 місяці.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін. Вважає, що судом повно та об`єктивно досліджено обставини справи та дано юридичну оцінку.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарга та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду в частині відмови в позові не оскаржено.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 07.11.2019 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХII. До заяви додала: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; паспорт громадянина України; трудову книжку, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, свідоцтво про шлюб (а.с.68).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформленим листом від 17.12.2019 № 1657/0321, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право на призначення такого виду пенсії. Зокрема, у листі вказано, що на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж її складає 29 років 01 місяць 23 дні, спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років складає 26 років 03 місяці 25 днів, а отже для призначення пенсії за вислугу років підстав немає (а.с.10).
У подальшому, позивач неодноразово зверталась до органів Пенсійного фонду з метою з`ясування періодів, які не зараховано до спеціального стажу роботи та причин їх неврахування.
На такі звернення надано відповіді у листах: № 8358-6086/5-03/8-2800/20 від 31.03.2020 № 14451-12902/5-03/8-2800/20 від 24.05.2020, № 1171-1157/5-02/8-1900/20 від 18.06.2020, № 18957-16820/5-03/8-2800/20 від 11.07.2020, № 1756-1625/5-02/8-1900/20 від 04.08.2020, № 2964-204/Б-03/8-2800/21 від 02.02.2021, № 1900-0201-8/18833 від 23.06.2021, № 4215-4221/5-02/8-1900/21 від 26.07.2021, №4567-4666/5-02/8-1900/21 від 10.08.2021, № 4939-4998/5-02/8-1900/21 від 25.08.2021, № 26522-25908/5-03/8-2800/21 від 07.09.2021, № 5543-5617/5-02/8- 1900/21 від 20.09.2021, № 5801-5809/5-02/8-1900/21 від 30.09.2021, № 1900-0215-8/29873 від 08.10.2021, № 6477-6698/5-92/190/21 від 01.11.2021.
Так, у листі № 6477-6698/5-92/190/21 від 01.11.2021 відповідач вказує, що оскільки до дня народження дитини позивачка не працювала на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, даний період не може бути врахований до спеціального стажу роботи.
Однак до розрахунку загального страхового стажу враховано догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі свідоцтва про народження дитини та поданого додатково посвідчення про приписку до призовної дільниці (а.с.34-35).
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформленого листом від 17.12.2019 № 1657/0321, щодо відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 набрав чинності 11.10.2017.
Таким чином, пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII) призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом № 1788-XII страхового і спеціального стажу.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (стаття 7 Закону № 1788-ХІІ)
За змістом статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
З прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII) підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII) встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців  (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону № 911-VIII),
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 у справі № 2-р/2019 визнано зміни внесені до статті 55 Закону № 1788-XII Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII - неконституційними.
Таким чином, з 05.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Частиною третьою статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом «ж» вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Приписи статті 181 КЗпП України регулюють питання зарахування до стажу роботи відпустки по догляду за дитиною, наданою в період роботи. Згідно з частиною другою статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Таким чином, на час догляду за дитиною у період до 01.01.2004 зараховується до страхового стажу непрацюючій матері до досягнення дитиною 3-річного віку чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
При цьому до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку у разі оформлення відповідної відпустки.
Судом встановлено, що позивачка є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження від 30.01.1982 серії НОМЕР_1 (а.с.40).
Із записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 вбачається, що на момент народження дитини ОСОБА_2 позивач не була працевлаштована, відтак не перебувала у відпустці по догляду за дитиною (а.с.41).
З відповідей Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вбачається, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років (07.11.2019) страховий стаж позивача складає 31 рік 9 місяців 25 днів, в тому числі стаж роботи за вислугу років становить 26 років 3 місяці 25 днів.
Тобто, спеціальний стаж роботи (вислуга років) позивача як працівника охорони здоров`я становив більше 25 років, відтак позивачка набула права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.
Разом з тим, відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, відповідачем зазначено, що право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно під віку при наявності спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.
Однак, Законом № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-ХІІ.
Оскільки у ОСОБА_1 наявний спеціальний стаж не менше 25 років станом на 11.10.2017, а, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, і з таким погоджується колегія суддів, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 17.12.2019 № 1657/0321, щодо відмови у призначенні позивачки пенсії за вислугу років є протиправним і підлягає скасуванню та  слід зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 07.11.2019 (з дня звернення за пенсією із відповідною заявою).
Відповідно до ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 500/9028/21, – без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула