ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/18904/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі головуючої судді: Шевчук О.А., 
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.
при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року по справі за позовною заявою Головного управління МВС України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про  визнання протиправною та скасування постанови, - 
ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання   рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. від 17.09.2021 року по ВП № 65953659.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2020 року у справі № 420/3999/20 виконано позивачем в повному, що підтверджується змістом самого рішення та змістом наказу № 8 о/с від 12.03.2018 року. Головним управлінням було виконано обов`язок щодо направлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 до ДУ ТМО МВС України в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись з таким рішенням позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводами апеляційної скарги зазначено, що жодної бездіяльності з боку ГУМВС України в Одеській області встановлено не було. У разі якщо в судовому рішенні по справі №420/3999/20 суд прийшов би до висновку що до наказу ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2018 року №8 о/с не було включено певні періоди вислуги років ОСОБА_1 , тоді суд у даній справі міг би прийняти дані обставини як преюдиційні. Проте, суд першої інстанції, невірно трактуючи висновки суду у справі №420/3999/20, фактично залишаючи невстановленим факт того, які дії ГУМВС України в Одеській області вчинені не були, приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказує, що відмова у задоволенні позовних вимог з підстави що наказ ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2018 року №8 о/с був наявний в матеріалах справи №420/3999/20 є незаконною та такою, яка суперечить принципу офіційного з`ясування обставин справи. ГУМВС України в Одеській області вчинило усі можливі дії для врахування у вислугу років ОСОБА_1 для визначення права та розміру пенсії за вислугою років періоду з 01.05.2014 по 12.03.2018 по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначило загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, в тому числі і направило відповідні документи до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області». Більш того, апелянт наголошує, що Головним управлінням було виконано обов`язок щодо направлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 до ДУ ТМО МВС України в Одеській області.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надано.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Від представника апелянта надійшла заява, про розгляд справи за його відсутності.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі № 420/3999/20 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» щодо не зарахування періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 01.05.2014 по 12.03.2018 по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області до вислуги років для призначення пенсії відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишенні заяви ОСОБА_1 на призначення пенсії з 13.03.2018 та доданих до неї документів без реалізації,- протиправною.
Зобов`язано ГУМВС України в Одеській області, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у вислугу років ОСОБА_1 для визначення права та розміру пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період з 01.05.2014 по 12.03.2018 по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначити загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів.
Зобов`язано ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерство внутрішніх справ України     прийняти заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з 13.03.2018, оформити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання (за встановленою формою) про призначення пенсії, та документи про призначення ОСОБА_1 за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з урахуванням вислуги в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 13.03.2018 року за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з вислугою в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 року у справі № 420/3999/20 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року – залишено без змін.
12.01.2021 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/3999/20 про зобов`язання ГУМВС України в Одеській області, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у вислугу років ОСОБА_1 для визначення права та розміру пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період з 01.05.2014 по 12.03.2018 по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначити загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів.
На адресу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява представника ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа № 420/3999/20   від 12.01.2021 року.
02.07.2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65953659 за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду № 420/3999/20, виданим 12.01.2021 року. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 
26.07.2021 року ГУ МВС України в Одеській області направлено на адресу відповідача заяву (вх. № 6834 від 02.08.2021 року) про надання копії наказу ГУ МВС України в Одеській області від 12.03.2018 року № 8 о/с, чим фактично підтверджено виконання рішення суду в повному обсязі на добровільних засадах.
18.08.2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І., винесено постанову ВП № 65953659 про накладення штрафу на ГУ МВС України в   Одеській області за невиконання рішення суду у сумі 5100,00 грн.
17.09.2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І., винесено постанову ВП № 65953659 про накладення штрафу на ГУ МВС України в   Одеській області за повторне невиконання рішення суду у сумі10200,00 грн.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/3999/20 без поважних причин, а   застосування такого заходу реагування, як накладення штрафу, є обов`язком державного виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ МВС України в Одеській області до задоволення не належать.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з ч.1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VІІІ (далі – Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Таким чином, примусове виконання рішення суду за приписами вказаного Закону розпочинається прийняттям державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч.6 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження” за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження"передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначає, що в разі якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу   цього   Кодексу для відповідного року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5100,00   грн. (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин         у вигляді штрафу у подвійному розмірі – 10200,00 грн. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Згідно з ч.2, 3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Судами встановлено, що відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року у справі № 420/3999/20, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 року, компетентним органом, в якому проходив службу позивач, станом на дату звільнення ОСОБА_1 (28.02.2020 року ) визначено, що у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років становить 23 роки 8 місяців та 12 днів.
За своєю суттю вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, але якби не винна поведінка власника або уповноваженого ним органу, то працівник міг би і надалі реалізовувати своє право на працю.
Отже, факт неодноразового поновлення позивача на посаді означає, що у період вимушеного прогулу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а безпосередньо саме зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника, а відтак відповідний період вимушеного прогулу має зараховуватися до вислуги років.
Отже, період служби позивача в органах внутрішніх справ з 30.12.1996 року по 12.03.2018 судовим рішенням визнано безперервним. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про виконання рішення суду шляхом прийняття наказу №8 о/с від 12.03.2018 року, оскільки вищезазначений наказ   Головного управління МВС України був предметом розгляду судами під час вирішення справи № 420/3999/20, йому надавалась відповідна правова оцінка, та з урахуванням наявності вказаного наказу, суди, при розгляді справи, зробили висновок про наявність підстав для зобов`язання ГУМВС України в Одеській області зарахувати у вислугу років ОСОБА_1 для визначення права та розміру пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період з 01.05.2014 по 12.03.2018 по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначити загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів.
Однак доказів прийняття відповідного наказу на виконання рішення суду апелянтом не надано.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання апелянта на наказ Головного управління МВС України від 12.03.2018 року №8 о/с, як на доказ, що свідчить про добровільне виконання ГУ МВС України в Одеській області рішення суду у справі № 420/3999/20 є безпідставним та помилковим. Колегією суддів також встановлено, що ГУ МВС України в Одеській області не зверталося до суду за роз`ясненням судового рішення 420/3999/20 або до виконавця з проханням звернутися до суду в порядку ст. 378 КАС України.
При цьому, оскаржувана постанова від 17.09.2021 року по ВП № 65953659 прийнята виконавцем за повторне невиконання ГУ МВС України в Одеській області вимог виконавчого листа від 12.01.2021 року № 420/3999/20. До суду не надано доказів, щодо скасування станом на час розгляду справи № 420/18904/21 постанови ВП № 65953659 від 18.08.2021 року про накладення штрафу   у сумі 5100,00 грн., що передувала винесенню оскаржуваної постанови від 17.09.2021 року.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/3999/20 без поважних причин, а   застосування такого заходу реагування, як накладення штрафу, є обов`язком державного виконавця, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ГУ МВС України в Одеській області не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021  року – залишити без змін.
Стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014; ідентифікаційний код 08592268) до спеціального фонду Державного бюджету України недоплачений судовий збір у розмірі 1135 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень) шляхом перерахування або внесення на рахунок: 
Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 
Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001 
Код класифікації доходів бюджету: 22030106
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуюча суддя:          О.А. Шевчук
Суддя:          А.В. Бойко
          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик