ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року
м. Київ
справа № 1540/3812/18
провадження № К/9901/12556/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду у складі судді Цховребової М.Г. від                         04 грудня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Крусяна А.В., Градовського Ю.М., Яковлєва О.В. від 01 квітня 2020 року, 

УСТАНОВИВ:

Вступ

1.  Позивач 1946 року народження, у 1994 році виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. У 2016 році звернувся до пенсійного органу в Україні із заявою про призначення пенсії, додавши до заяви копію ізраїльського посвідчення особи, виданого Міністерством внутрішніх справ. Рішенням УПФУ позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки ним не надано документу, який підтверджує громадянство України.

2. Вирішуючи спір у цій справі, Суду слід відповісти на такі ключові питання: чи пов`язуватися право громадянина України на призначення йому пенсії з такою умовою, як постійне проживання в Україні? 2) чи  є ізраїльське посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ, належним документом, який засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік при зверненні до пенсійного органу України для призначення пенсії, в розумінні пункту 2.9 Порядку № 22-1? 3) чи надано позивачем повний пакет документів, визначений Порядком № 22-1, при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії? 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

3. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 23 січня 2018 року № 571/10 «Про відмову у призначенні пенсії»;
- зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 16 грудня 2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з індексацією та компенсацією втрати частини доходів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. 

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що при зверненні до відповідача до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачем було надано документи, які не відповідають Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії від 25 листопада 2005 року № 22-1.

6. Звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачем подано посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане органом МВС Держави Ізраїль. Вказане посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій установлено, що 16 грудня 2016 року до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси надійшла заява від імені позивача представником за дорученням В. Маламедом, за підписом цього представника, про призначення позивачу пенсії за віком. До заяви було додано: копію довіреності; копія посвідчення особи, виданого позивачу Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 11 лютого 2015 року, дійсного до 08 лютого 2025 року, зокрема: дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; статус громадянин Ізраїлю; копію трудової книжки; копія особистої заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії нотаріально посвідчена та апостильована.
Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси листом від 12 грудня 2016 року № 676/Б-01 повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії посилаючись на те, що у ОСОБА_1 особисто повинен був звернутися до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії та тим, що не надав оригіналів документів.

9. Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

10. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у справі         № 522/10791/17 визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, що зареєстровані 28 листопада 2016 року № 676/Б-01 та 16 грудня 2016 року; зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі розглянути заяви          ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, що зареєстровані 28 листопада 2016 року                   № 676/Б-01 та  16 грудня 2016 року.

11. На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у справі № 522/10791/17, Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в            м. Одесі прийнято рішення від 23 січня 2018 року № 571/10 «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до заяви надано документи, які не відповідають Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії від 25 листопада 2005 року № 22-1 та не надано документ, що підтверджує постійне місце проживання на території України. 

12. Уважаючи рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 23 січня 2018 року № 571/10 «Про відмову у призначенні пенсії» протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

13. Касаційна скарга обґрунтована тим, що зазначена справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та оскаржувані судові рішення не відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18.

14. Так, у касаційній скарзі позивач зазначає, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким були визнані неконституційними положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які забороняли виплату пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон.

15. Ненадання позивачем - громадянином України, діючого українського паспорту, не є достатньою підставою для відмови у призначенні пенсії, коли пенсійному органу було  надано інший документ, який відповідає вимогам пункту 2.9 Порядку 22-1.

16. При зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачем було надано посвідчення особи. На той момент у позивача не було іншого дійсного документу, крім посвідчення, котре б містило інформацію про його особу, місце його проживання та вік, як того вимагає пункт 2.9 Порядку 22-1. Наразі, позивач отримав новий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, але це не значить, що до його отримання він не був громадянином України. Позивач являється громадянином України, що підтверджено його діючим паспортом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права

17. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

18. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

19. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

20. Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

21. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1                             (далі - Порядок № 22-1).

22. Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

23. Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу;  посвідчення особи на повернення в Україну.

24. Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

25. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. 

26. Рішенням Конституційного Суду України №     25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, у зв`язку з чим вони не підлягають застосуванню при вирішенні питань стосовно виплати пенсій громадянам України, які виїхали за кордон, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

27. Аналіз Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави для висновку, що громадяни України, які досягли пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсії. 

28. Громадяни України, незалежно від місця їхнього проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення. 

29. Кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

30. Виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

31. Підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

32. Документами, що підтверджують громадянство України, зокрема є паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України.

33. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач, звертаючись із заявами від                                16 жовтня 2016 року та від 16 грудня 2016 року про призначення пенсії за віком, додав до заяв, у якості документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, копію ізраїльського посвідчення, виданого позивачу Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль від                                 11 лютого 2015 року. Із зазначеного посвідчення убачається, що ОСОБА_1 є громадянином Ізраїлю (т. 1 а.с. 21- 23).

34. Отже, подаючи документи представником позивача не було додано документу, який засвідчує, що позивач є громадянином України.

35. Факт неподання позивачем при зверненні до відповідача із заявами про призначення пенсії документу, який засвідчує, що позивач є громадянином України, підтверджується доводами касаційної скарги та додатками до неї. Так, у касаційній скарзі представник позивача вказує, що при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії було надано посвідчення особи, оскільки на той момент у позивача не було іншого дійсного документу, крім посвідчення, котре б містило інформацію про його особу, місце його проживання та вік. Наразі, позивач отримав новий паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 

36. З копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 убачається, що паспорт видано 29 березня 2018 року. 

37. Зважаючи на те, що при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачем не було надано доказів громадянства України, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що рішення відповідача про відмови у призначенні пенсії позивачу, є правомірним.

38. Обставини, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження, а саме застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду цієї справи.

39. Проблемними питаннями, які вирішувались Великою Палатою Верховного Суду у справі                     № 815/1226/18 було визначення дати, з якої слід здійснювати поновлення виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та чи підлягають застосуванню до правовідносин щодо поновлення виплати пенсії, строки звернення до суду, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

40. У постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що після ухваленні Конституційним Судом України рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 органи Пенсійного фонду України зобов`язані відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та сформувала висновки, згідно яких: поновлення виплати пенсії громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 має проводитися з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; оскільки непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком. 

41. Предметом спору у цій справі є рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, яке обґрунтоване тим, що позивачем не надано документу, який підтверджує, що він є громадянином України. 

42. Тобто  у справі № 815/1226/18 та у цій справі відносини не є подібними.

43. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, на яке посилається скаржник, визнано неконституційними положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині статті 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення статті 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», тобто стосуються виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулюють питання призначення пенсії.                     

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин; у них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач          Н.В.  Коваленко
       
Судді                                                                                                                 Я.О.  Берназюк 

                                                                                                                                 Т.Г.  Стрелець