ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 р. 	Справа № 520/12729/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.09.21  по справі № 520/12729/21
за позовом      ОСОБА_1  
до    Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба             
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії          ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року;
- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені І. Кожедуба на посаді провідного наукового співробітника науково-дослідної лабораторії науково-дослідного відділу наукового центру Повітряних Сил ХНУПС. В період проходження військової служби в ХНУПС позивач перебував на фінансовому забезпеченні в ХНУПС та отримував грошове забезпечення. До дня виключення позивача зі списку особового складу. ХНУПС не здійснив з позивачем розрахунок за усіма видами забезпечення, зокрема з фінансового забезпечення. ХНУПС розрахувала розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатила позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (зі змінами внесеними постановою КМУ від КМУ від 13.03.2013 року №161, далі - Постанова №889). Зазначену бездіяльність позивач оскаржив до суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі №520/8982/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба задоволено, зокрема, зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І.Кожедуба здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомога при звільненні та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які позивач отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання зазначеного рішення суду ХНУПС здійснено нарахування та виплату позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які позивач отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум лише 25.06.2021 року. Таким чином повний розрахунок при звільненні ХНУПС із позивачем провів лише 25.06.2021 року. Водночас ХНУПС, як безпосередній роботодавець позивача, не нарахував та не виплатив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року (по час повного розрахунку). Зазначену бездіяльність ХНУПС позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року.
Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп..
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити судове рішення в справі №          520/12729/21, визначивши конкретну суму (розмір) середнього заробітку, який підлягає стягненню.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.21 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 по справі № 520/12729/21 за позовом   ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Розгляд апеляційної скарги призначено у відкритому судовому засіданні на 11:30 год. 24 лютого 2022 року.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні.
Розпорядженням Другого апеляційного адміністративного суду №2.2-08/5 від 24.02.2022 року "Щодо здійснення заходів по евакуації та збереження справ" зобов`язано здійснити вивезення всіх судових справ, насамперед у першу чергу тих, що перебувають у провадженні суддів; вміст серверів скопіювати на переносні носії та вивезти їх за першої можливості (в т.ч. сервери з кадровою, бухгалтерською інформацією та інші переносні носії з відповідною інформацією); вивезти особові справи та трудові книжки суддів і працівників апарату суду; вивезти прилади з електронними цифровими підписами суддів і працівників апарату суду, які знаходяться у приміщенні суду. З метою запобігання пошкодженню документи на паперових носіях, що підлягають перевезенню, щільно укладати у картонні коробки, ящики, пакунки чи інші засоби зберігання. Вивезення судових справ, документів, носіїв, приладів (зазначених у пункті першому цього розпорядження) здійснити у бомбосховище чи інше доступне безпечне місце, в якому буде забезпечено їх схоронність. За наявності ризику для життя чи здоров`я працівників суду для здійснення вивезення, - перемістити не вивезені судові справи, документи, носії, прилади (зазначених у пункті першому цього розпорядження) у бомбосховище або інше безпечне місце, де буде забезпечено їх схоронність.
Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану"  №6 від 14.04.2022 зазначено, що у зв`язку з проведенням бойових дій на території Харківської області, робота суду та організація процесу відправлення правосуддя значно ускладнено, оскільки питання безпеки та здоров`я людей є пріоритетним. На підставі викладеного, з урахуванням попереднього онлайн-голосування суддів від 03.03.2022, обмежено доступ до приміщень Другого апеляційного адміністративного суду, без особливого дозволу голови або керівника апарату суду, крім працівників Служби судової охорони. Тимчасово обмежено приймання, реєстрацію вхідної та відправку вихідної кореспонденції судом. Розгляд судових справ та матеріалів, виготовлення повних текстів судових рішень, відправка судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень, надсилання сторонам у справах процесуальних документів Другим апеляційним адміністративним судом відкладено на інші дати та буде здійснюватися з урахуванням ситуації, що склалась та вирішено, що  об`єктивних підстав відсутня можливість зміни умов роботи Другого апеляційного адміністративного суду, а саме: скасування обмеженого доступу до приміщень Другого апеляційного адміністративного суду, без особливого дозволу голови або керівника апарату суду, крім працівників Служби судової охорони; повного відновлення приймання, реєстрації вхідної та відправки вихідної кореспонденції судом; відновлення розгляду судових справ та матеріалів, виготовлення повних текстів судових рішень, відправка судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень, надсилання сторонам у справах процесуальних документів Другим апеляційним адміністративним судом. Керівнику апарату суду вжити заходів щодо переведення доступних працівників на дистанційну роботу та забезпечення організаційних та технічних умов роботи суду. 
Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану"  №7  від 16.05.2022 вирішено розпочати організаційні заходи суду щодо відновлення процесу відправлення правосуддя, який був вимушено тимчасово обмежений, у зв`язку з проведенням бойових дій на території Харківської області, а саме поступове вирішення питань щодо розгляду справ в порядку письмового провадження та процесуальних питань, в яких не вимагається призначення судового засідання, та за наявності можливості інших справ та питань. Визначити умови роботи суддів та працівників апарату суду, виходячи з індивідуальних обставин – безпосередньо на робочому місці в приміщенні суду, дистанційно тощо. Працівники апарату суду, що залучаються до роботи, визначаються наказом керівника апарату суду. Доручити керівнику апарату суду з урахуванням значної кількості евакуйованих працівників, вжити організаційних, технічних та інших заходів для забезпечення можливості працівниками суду виконувати визначену роботу, у тому числі забезпечення обробки організаційно-розпорядчих та процесуальних документів, роботи в автоматизованій системі документообігу суду тощо.
Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану"  №10  від 30.06.2022 зазначено, що у зв`язку з проведення бойових дій у Харківському регіоні, постійним оповіщенням сигналу “повітряної тривоги” про небезпеку авіаційних та артилерійських ударів, перебоями у роботі систем електропостачання та Інтернету, з метою недопущення випадків загрози життю та безпеці відвідувачів і працівників суду, тимчасово обмежено призначення та проведення відкритих судових засідань, в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку та вирішено вважати неможливим відновлення проведення відкритих судових засідань, в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку зважаючи на ситуацію в Харківському регіоні на теперішній час.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 року запропоновано учасникам справи протягом 10 днів з моменту отримання вказаної ухвали висловити свою пропозицію щодо можливості апеляційного розгляду справи №520/12729/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за їх відсутності в порядку письмового провадження. 
У відповідь на зазначену ухвалу ОСОБА_1 та представником Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба  подано до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду заяви в яких сторони не заперечують, щодо апеляційного розгляду справи №520/12729/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за їх відсутності в порядку письмового провадження. 
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням в справі та вважає, що судом були порушені норми матеріального права, зокрема не враховано висновок про застосування права у подібних правовідносинах, що був зроблений Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 року № 761/9584/15-ц. Представник відповідача наголошує, що вразі виконання рішеня суду на користь позивача буде стягнута сума 401 392 грн. 46 коп. Суд першої інстанції прийняв рішення без врахування висновків Верховного Суду та фактично порушує майнові права Відповідача, який є державним (бюджетним) закладом освіти.
Представник відповідача вважає, що відповідальність до відповідача, визначена судом першої інстанції, не є співмірною та адекватною з погляду на фактичні обставини та його дії.
09.02.22 представником позивача надано до Другого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення в яких зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 117 КЗпП України, та наголошує на необхідність виплатити працівникові всю суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені І. Кожедуба (далі - ХНУПС) на посаді провідного наукового співробітника науково-дослідної лабораторії науково-дослідного відділу наукового центру Повітряних Сил ХНУПС. В період проходження військової служби в ХНУПС позивач перебував на фінансовому забезпеченні в ХНУПС та отримував грошове забезпечення. Вказані факти не заперечувались сторонами у справі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі №520/8982/2020  адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба (адреса: вул.. Сумська, 77/79, код ЄДРПОУ 24980799) здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.
Вказане рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та 20.10.2020 року набрало законної сили.
При цьому, вказаним судовим рішенням встановлено, що наказом начальника Генерального Штабу Головокомандувачем Збройних Сил України від 28.08.2013р. №589, позивач звільнений з військової служби в запас та відповідно до наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба від 18.09.2013р. №213 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів грошового забезпечення з 18.09.2013р.
На виконання зазначеного рішення суду ХНУПС було здійснено новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.
Судом встановлено, що 25.06.2021 року на користь позивача було виплачено 17835,17 грн., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку позивача. 
Таким чином повний розрахунок при звільненні ХНУПС із позивачем провів лише 25.06.2021 року.
Відтак остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів не в день його звільнення 18.09.2013 року, а лише 25.06.2021 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що розрахунок суми покладається на відповідача, отже наявні підстави для зобов`язання Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року.
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.
ЄСПЛ трактує поняття "якість закону" таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року "Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32, "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року "Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65).
Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року по справі № 821/1083/17 сформулювала такі висновки:
- умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;
- під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо);
- аналізуючи застосування судами статей 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 КЗпП України, однак воно не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно;
- оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Відповідно до статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Із системного тлумачення положень частин першої та другої статті 117 КЗпП України можна дійти висновку, що частина перша цієї статті стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником, а частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року № 810/451/17.
Отже, за встановлених обставин справи, до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини другої статті 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не було виплачено всіх належних йому сум, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, суд враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 та від 13 травня 2020 року №810/451/17.
Суд звертає увагу на те, що ст.117 КЗпП України не встановлює залежність між виплатою середнього заробітку та своєчасної виплати заробітку. Норма встановлює обов`язок роботодавця здійснити виплату належних звільненому працівникові сум, що включає не лише складові грошового забезпечення, а й інші суми, виплата яких пов`язана із фактом звільнення особи.
Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою для виплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок суми компенсації за час затримки розрахунку при звільненні покладається на відповідача, отже достатньо зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період такої затримки, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Отже, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Аналізуючи абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (надалі Порядок № 260), середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата. 
Таким чином, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, колегія суддів зазначає, що слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.
Матеріалами справи встановлено, що позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені І. Кожедуба на посаді провідного наукового співробітника науково-дослідної лабораторії науково-дослідного відділу наукового центру Повітряних Сил ХНУПС.
Встановлено та не заперечується сторонами, що наказом начальника Генерального Штабу Головокомандувачем Збройних Сил України від 28.08.2013р. №589, позивач звільнений з військової служби в запас та відповідно до наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба від 18.09.2013р. №213 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів грошового забезпечення з 18.09.2013р. та наказано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Слід звернути увагу, що позивач лише через шість років і десять місяців з дня звільнення з військової служби в запас ЗСУ та виключення зі списків особового складу (18.09.2013 року), вчинив активні дії щодо отримання недоплачених при звільненні сум шляхом звернення до суду з позовом лише 17.07.2020.
Так, рішенням Харківського окружного адміністративно суду від 17.09.2020 року по справі № 520/8982/2020 визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені 1. Кожедуба яка полягає у не здійсненні ОСОБА_2 нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та не виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які позивач отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які позивач отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.
Так  позивач зазначає та не заперечужться відповідачем, що на виконання рішення суду від 17.09.2020 року по справі № 520/8982/2020 відповідачем 25.06.2021 року на користь позивача було виплачено 17835,17 грн., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку позивача. 
Отже, остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу проведено відповідачем 25.06.2021 року.
Так, колегія суддів звертає увагу, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Важливим критерієм для зменшення розміру середнього заробітку, відповідно до правових висновків Верховного Суду, є період затримки (прострочення) виплати заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
Так, в цьому контексті колегія суд звертає увагу, що причиною затримки виплат стало неправильне тлумачення відповідачем норм щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації які позивач отримував під час проходження військової служби. У зв`язку із цим, між позивачем та відповідачем виник спір, який вирішено судом у межах адміністративної справи №  520/8982/2020. Тобто, невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру, а пов`язана із помилковим застосуванням норм законодавства.
Аналізуючи поведінку позивача у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас, у спірних правовідносинах працівник (у широкому розумінні поняття) має діяти добросовісно, реалізуючи його права, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Таким чином на переконання колегії суддів, розрахунок заборгованості має здійснюватися з 14.07.2020 року (день звернення позивача з позовом до суду)  по 24.06.2021 року (останній день затримки виплати заборгованості перед остаточним розрахунком при звільненні позивача з військової служби ).
14.07.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені 1. Кожедуба яка полягає у не здійсненні ОСОБА_3 нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та не виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації які позивач отримував під час проходження військової служби, остаточний розрахунок при звільненні здійснено 25.06.2021 року шляхом виплати  17 835,17 грн. на виконання рішення суду, кількість днів затримки (з 14.07.2020 року по 24.06.2021 року включно) складає 346 календарних днів. 
Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що згідно довідки від 03.02.2022 року № 350/176/100-693/223, при звільненні позивача з військової служби у вересні 2013 року йому нараховано та виплачено грошове забезпечення у сукупному розмірі 56 035,88 грн. Також, на виконання рішення суду по справі № 520/8982/2020 позивачу виплачено 17 835,17 грн. Отже, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат склав 73 871,05 грн. (56 035,88 грн. + 17 835,17 грн. = 73 871,05 грн.).
Також, згідно довідки від 07.10.2021 № 873, загальний розмір грошового забезпечення позивача за два останні календарні місяці перед його звільненням зі служби в запас ЗСУ складає 12 808, 20 грн. (за липень 2013 - 6404,10 грн., за серпень 2013 - 6404,10 грн.). Отже, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 206,58 грн. (12 808,20 грн. / 62 дні = 206,58 грн.).
Отже, можна дійти висновку, що обрахована відповідно до Порядку №100 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 346 календарних дні становить 71 476,68 грн. (346 х 206,58 грн. = 71 476,68 грн.).
Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений  статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016  року у справі №6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до  статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):  розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.   
У даному судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20 зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судам необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексація грошового забезпечення та грошова компенсація вартості не отриманого речового майна у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.
Застосовуючи вказані підходи до обставин цієї справи, колегія суддів враховує наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат склав 73 871,05 грн., з яких: 56 035,88 грн. (75,86%) - виплачена позивачу сума при звільненні з військової служби у вересні 2013 року, а 17 835,17 грн. (24,14%) - виплачена позивачу на виконання рішення суду по справі № 520/8982/2020.
Враховуючи принцип справедливості та співмірності, а також розмір майнових втрат, з огляду на те, що з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії позивач звернувся зі спливом шість років і десять місяців після звільнення з військової служби, чим істотно збільшив кількість днів затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів, доходить висновку щодо необхідності зменшення розміру середнього грошового забезпечення з врахуванням істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.
Отже, суд апеляційної інстанції, вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачу у розмірі 17 254,47 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (24,14% від 71 476,68 грн.), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.
Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі 71 476,68 грн., за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 17 835,17 було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.
З огляду на наведене, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача буде стягнення на його користь 17 254,47 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (24,14% від 71 476, 68 грн.).
При цьому, суд не приймає до уваги посилання на необхідність застосування у даній справі висновків, сформованих у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 по справі №0940/1532/18 та від 28.01.2020 по справі №822/2663/15, оскільки як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14 435цс18) суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію ВП ВС. 
Тому при вирішенні питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, та позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, викладену в постанові від 30 листопада 2020 року по справі №480/3105/19.
Крім того, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції, слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над іншими висновками колегій судів касаційної інстанції. 
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2020 року по 24.06.2021 року та стягнути з Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба (адреса: вул.. Сумська, 77/79, код ЄДРПОУ 24980799) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.07.2020 по 24.06.2021 у сумі 17 254 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 47 коп.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зобов`язуючи Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року, без розрахунку конкретної суми компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зробив помилкові висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року по справі № 520/12729/21, в частині зобов`язання Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба (адреса: вул.. Сумська, 77/79, код ЄДРПОУ 24980799) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.07.2020 по 24.06.2021 у сумі 17 254 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 47 коп.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківського національного університет Повітряних Сил імені І.Кожедуба - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 по справі № 520/12729/21 - скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року та зобов`язання Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2013 року по 25.06.2021 року.
Прийняти в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2020 року по 24.06.2021 року.
Стягнути з Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба (адреса: вул.. Сумська, 77/79, код ЄДРПОУ 24980799) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.07.2020 по 24.06.2021 у сумі 17 254 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 47 коп.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		З.О. Кононенко 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський