ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/705/21	Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г. 	
Провадження № 33/817/209/22 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч. 1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 р. cуддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Тернопільського апеляційного суду за участю захисника особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 - адвоката Пасічника А. З. апеляційну скаргу на постанову Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 23 лютого 2022 р., якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник А. З. просить поновити строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо поважності пропуску строку на апеляційне провадження в апеляційній скарзі зазначено, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 09.03.2022.
Апеляційна скарга була подана 14.03.2022, проте постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 березня 2022 р. повернута апелянту через пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, зважаючи на те, що апелянт не клопотав про поновлення строку. Постанова апеляційного суду від 28.03.2022 вручена захиснику 01.04.2022, а тому останній звернувся повторно з апеляційною скаргою із клопотанням про поновлення пропущеного строку.
В обґрунтування причин пропуску строку зазначено, що у період з 23.02.2022 по 04.03.2022 захисник перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копією медичної довідки, долученої до апеляційної скарги, 05 та 06 березня 2022 року були вихідними днями.
Водночас, 24 лютого 2022 року по всій території України Указом Президента України введений військовий стан, який триває до цього часу.
Через вказані обставини він не мав змоги подати апеляційну скаргу в строк, встановлений у ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Що стосується оскарження постанови місцевого суду по суті, то апелянт зазначає наступне.
Вважає, що місцевий суд прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передчасно, за відсутності на те достатніх доказів винуватості останнього.
Стосовно невідповідності матеріалів справи дійсним обставинам справи зазначив наступне:
- ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі;
- ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі;
- 22.11.2021 о 20 год. 55 хв. ОСОБА_1 не керував автомобілем, працівники поліції склали відносно ОСОБА_1 протокол через давню особисту неприязнь за відсутності на те реальних підстав;
- 22.11.2021 за кермом автомобіля перебував ОСОБА_2 , про що останній дав пояснення в якості свідка в суді першої інстанції.
Переконаний, що у даній справі місцевий суд взяв на себе обов`язок обвинувачення. Суд дійшов висновків, що не підтверджені доказами у справі, встановив обставини, які є неоднозначними та керувався в основному припущеннями щодо імовірності тієї чи іншої події.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевий суд, незважаючи на заперечення сторони захисту, дійшов безпідставного висновку про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем. Так, суд надав оцінку показанням свідка ОСОБА_2 як таким, що надані з метою уникнення відповідальності ОСОБА_1 , однак місцевий суд жодним чином не описав у постанові, чому він надав перевагу одним доказам над іншими.
Захисник не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем, адже відеозаписи, що надані суду, є змонтованими працівниками поліції та містять відрізки, які не зняті на камеру, відтак жодних доказів на спростування аргументів ОСОБА_1 суду не надано.
Тому, на переконання адвоката, у матеріалах адміністративної справи жоден доказ не підтверджує факту керування автомобілем ОСОБА_1 .
Зазначає, що працівниками поліції в порушення вимог ст. 255 КУпАП не виконано обов`язку щодо збирання доказів та ст. 251 КУпАП, адже до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено належних доказів вчинення ОСОБА_1 дії, зазначеної у протоколі, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Пасічника А. З., який просив поновити строк на апеляційне оскарження, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених в ній підстав, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що апелянт звернувся з повторною апеляційною скаргою, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи такий пропуск об`єктивними обставинами, зокрема, амбулаторним лікуванням захисника у період 23.02.2022, що підтверджується копією медичної довідки, долученої до апеляційної скарги, та веденням 24.02.2022 по всій території України військового стану, вважаю за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 27.11.2021 о 20 год. 55 хв. в м. Монастириська по вул. Шевченка, 57 керував транспортним засобом марки Peugeot Expert, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. На прохання пройти тест на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2021 інспектором СРПП 4 СПД (м. Монастирриська) відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РВП Кубітовичем А. В. було складено рапорт, згідно якого 27.11.2021 о 20 год. 55 хв. надійшло анонімне повідомлення про те, що в м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області транспортний засіб марки "Пежо" д. н. з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на перешкоду, травмованих немає. Водій даного транспортного засобу ймовірно перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Встановлено, що водієм автомобіля марки "Пежо Експерт" д. н. з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , 1966 р. н., який керував даним транспортним засобом, у якого під час руху відірвалась шарова опора, та автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
Враховуючи наявність інформації про те, що водій транспортного засобу «Пежо Експерт», не впоравшись з керуванням, здійснив наїзд на перешкоду та автомобіль зазнав механічних ушкоджень, вважаю, що працівники поліції, зреагувавши на дану інформацію та виїхавши на місце події, діяли правомірно, а тому твердження апелянта про те, що працівники поліції діяли без достатніх на то підстав, є необґрунтованими.
Також на момент перевірки у водія був відсутній поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, за що відносно останнього була складена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №846033.
Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 "а" Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.
Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №051598 від 27.11.2021 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.
Відомості протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, який був долучений до матеріалів справи.
Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно від зупинки транспортного засобу до закінчення складення працівниками поліції протоколу, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на одному із відеозаписів безперервно та чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.
Доводи апелянта про те, що зазначений відеозапис не є належним доказом, оскільки він змонтований працівниками поліції чи іншими особами, є голослівними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, а захисником будь-яких аргументів з цього приводу не наведено.
Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.
Твердження захисника, що ОСОБА_1 не керував автомобілем «Пежо Експерт», д. н. з. НОМЕР_1 , вважаю безпідставними та такими, що надані з метою уникнення ним адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.
Так, як вбачається із відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, долучених до матеріалів справи, зафіксовано, що ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом, у якого під час руху відлетіло колесо.
Посилання захисника на те, що за кермом транспортного засобу "Пежо Експерт" 27.11.2021 перебував ОСОБА_2 , про що він надав пояснення у місцевому суді, є безпідставними.
Як вбачається із журналу судового засідання від 24.01.2022, місцевим судом було задоволено клопотання захисника про допит свідка та допитано в якості свідка ОСОБА_2 про те, що він перебував за кермом автомобіля, а не ОСОБА_1 , який вжив спиртні напої, а також те, що він був відсутній на місці події, так як за ними слідувала на автомобілі його дружина, яка і повезла його за евакуатором. Коли повернувся, то не підійшов до автомобіля "Пежо Експерт", а залишався спостерігати збоку.
Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Місцевий суд вважав дані показання такими, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, з чим погоджується суддя апеляційного суду.
Вірно зазначено у постанові місцевого суду і те, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції, що відображено у відеозапису з нагрудних камер поліцейських, під час складання адміністративних матеріалів щодо нього не повідомляв про те, що транспортним засобом в цей день керувала інша особа, зокрема ОСОБА_2 .
Як вбачається із матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у графі свідки чи потерпілі відсутні відомості щодо свідка ОСОБА_2 , відсутні і його письмові пояснення, а також, те, що свідка ОСОБА_2 попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України - за завідомо неправдиві показання та за відмову від дачі показань, що у свою чергу дає підстави судді апеляційного суду погодитись із висновками, викладеними в оскаржуваній постанові як такими, що наданні з метою уникнення відповідальності ОСОБА_1 . 
Крім того, факт керування автомобілем «Пежо Експерт», д. н. з. НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 стверджується постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №846033, яка у визначеному законом порядку оскаржена не була, а отже є чинною.
Всі інші доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.
Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
За таких обставин постанова судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Пасічника П. С. - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Строк на апеляційне оскарження поновити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пасічника А. З. залишити без задоволення, а постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського
апеляційного суду Г. І. Коструба