П О С Т А Н О В А
      І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
31 травня 2022 року                                                                                               м. Київ
 
Справа № 756/7082/21
Провадження № 22-ц/824/6565/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.,
                                   
учасники справи:   позивач            Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія                                   «Київводоканал»,
відповідач        ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг,
 
В С Т А Н О В И В:
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
29 квітня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги мотивувало тим, що  ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 ПрАТ «АК «Київводоканал».
Позивач стверджував, що відповідач належним чином не сплачував за отримані послуги, допустив заборгованість з їх оплати за період з 01 жовтня 2014 року по 
28 лютого 2021 року у сумі 19 241,37 грн.
ПрАТ «АК «Київводоканал» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь 
ПрАТ «АК «Київводоканал»:
- заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 19 241,37 грн;
- 3 % річних у розмірі 1 391,96 грн;
- інфляційні втрати в розмірі 4 442,18 грн;
- витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.
 
Аргументи сторони відповідача
 
10 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за водопостачання та водовідведення води, яка станом на 
05 серпня 2021 року становить 837,05 грн, що складається з: 174,72 грн - водопостачання та водовідведення холодної води; 637,91 грн - водовідведення гарячої води; 24,42 грн - внесок на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відзив мотивовано тим, що позивачем неправильно розраховано заборгованість ОСОБА_1 з оплати за централізованого постачання холодної води та водовідведення, сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку. Розмір заборгованості, яку визнає відповідач, становить 837,05 грн.
Також ОСОБА_1 вказував на те, що позивачем пропущено позовну давність в частині вимог про стягнення заборгованості за період до 26 липня 2018 року. У зв`язку з цим відповідач просив суд застосувати позовну давність щодо вимог, які передують 
29 квітня 2018 року.
 
Додаткові аргументи сторони позивача
 
25 серпня 2021 року ПрАТ «АК «Київводоканал» через засоби поштового зв?язку подало до Оболонського районного суду відповідь на відзив, у якій просило позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідь на відзив мотивовано тим, що відповідно до пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що у період з 01 жовтня 2014 року до 
28 лютого 2021 року нарахування сум на оплату за централізованого постачання холодної води та водовідведення здійснювалось за показаннями будинкового засобу обліку води, оскільки квартирний прилад обліку було опломбовано та взято на облік лише у серпні 2021 року.
Крім цього, позивачем зазначено, що ним не пропущено позовну давність до вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у сумі 19 241,37 грн., заборгованості зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку у сумі 19 241,37 грн., втрат від інфляції у сумі 4 442,18 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 391,96 грн. 
 
Аргументи сторони відповідача
 
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до Оболонського районного суду міста Києва заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, де посилаючись на недоведеність позову по суті, просив відмовити у задоволенні позову повністю.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг задоволено частково.
            Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у сумі 
11 618,19 грн, заборгованість зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку у сумі 24,42 грн, втрати від інфляції у сумі 906,95 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 410,36 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» судовий збір у сумі 1 173,22 грн.
            Рішення суду мотивовано неналежним чином виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо своєчасної сплати за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення та внесків обслуговування вузла комерційного обліку.
            Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що позивач правомірно здійснював нарахування плати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у період 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2021 року без урахування показань квартирних засобів обліку води відповідно до пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 
2005 року № 630, оскільки відповідно до акта від 16 серпня 2021 року б/н засоби обліку води, встановлені у квартирі АДРЕСА_2 , були прийняті абонентський облік лише 16 серпня 2021 року. Жодних доказів на підтвердження того, що засоби обліку води у квартирі ОСОБА_1 приймались до 
16 серпня 2021 року на абонентський облік, проходили періодичну повірку, відповідачем не надано.
Застосувавши строк позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованість з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення за період 29 квітня 2018 року до 28 лютого 2021 року у сумі 11 618,19 грн., заборгованість зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку у сумі 24,42 грн, втрати від інфляції у сумі 906,95 грн та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 410,36 грн.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            10 лютого 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за водопостачання та водовідведення у розмірі 812,63 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.
            Апеляційна скарга мотивована тим, щорішення суду першої інстанції є необґрунтованим, має місце недостовірність розрахунківпозивача, оскільки у них не вказані конкретні показники лічильників за кожний період, ні квартирних, ні загально будинкових.
 
Рух  апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 14лютого2022 року справу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року у справі за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.
Витребувано із Оболонського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 756/7082/21 за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.
17 травня 2022 року матеріали цивільної справи № 756/7082/21 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 25 075,51 грн., яка станом на 01 січня 2022року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн). 
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            19 травня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ПрАТ «АК «Київводоканал» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому позхивач заперечував проти доводів апеляційної скарги.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .
            01 травня 2017 року між ПрАТ «АК «Київводоканал» (виконавець) та 
ОСОБА_1 (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) № 0461561, за умовами якого ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язалось своєчасно надавати ОСОБА_1 послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати за надані послуги.
Усупереч наведеним законодавчим приписам відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував свій обов`язок щодо своєчасної сплати за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення та внесків обслуговування вузла комерційного обліку.
Згідно наданого позивач розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення за період 01 жовтня 
2014 року до 28 лютого 2021 року становить 19 241,37 грн., заборгованість зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку складає 24,42 грн.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статті 27 та 29(в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п?ятої статті 16, статті 18, частини п?ятої статті 28, які введені в дію 10 червня 2018 року).
Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 
2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV). 
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
 
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. 
Водночас такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та пункт 5 частини другої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 
20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі 
№ 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц).
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 
2005 року № 630.
Відповідно до пунктів 9, 10 цих Правил нарахування оплати за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення здійснюється за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку), якщо вони прийняті виконавцем на абонентський облік.
Згідно з пунктом 11 Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до п. 18 цих Правил.
Відповідно до акта від 16 серпня 2021 року б/н засоби обліку води, встановлені у квартирі АДРЕСА_2 , були прийняті абонентський облік лише 16 серпня 2021 року. 
Жодних доказів на підтвердження того, що засоби обліку води у квартирі 
ОСОБА_1 приймались до 16 серпня 2021 року на абонентський облік, проходили періодичну повірку, відповідачем не надано. 
Таким чином, позивач правомірно здійснював нарахування плати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у період 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2021 року без урахування показань квартирних засобів обліку води відповідно до пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з оплати за централізованого постачання холодної води та водовідведення, сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку, здійснено ПрАТ «АК«Київводоканал» неправильно, відповідачем не надано.
Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до частин другої-четвертої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
За змістом ст. 13 Закону, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.
Згідно зі статтею 68 ЖК України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Правила), передбачено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.
Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.
Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, встановивши, що між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 існували договірні зобов?язання з налання та оплати житлово-комунальних послуг, позивач виконував свої зобов`язання по наданню таких послуг, а відповідач, будучи споживачем цих послуг, зобов`язання по їх оплаті у повному обсязі не виконував, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.
 
            Щодо строків позовної давності
            
З матеріалів справи відомо, що позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 01 жовтня 2014 року по 28 лютого 2021 року.
            З позовом до суду ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось 29 квітня 2021 року.
            Відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати строки позовної давності.
            З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 у лютому та березні 2015 року та у листопаді 2016 року було зроблено оплату за спожиті житлово-комунальні послуги.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Разом із тим, статтею 264 ЦК України закріплені підстави переривання позовної давності. Зокрема, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
 
Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16.
У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі 
№ 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, не можуть вважатися будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без відповідного волевиявлення останнього або без його схвалення.
Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 
08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постановах від 
12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18), від 11 липня 2018 року у справі № 366/1088/16-ц (провадження № 61-17516св18) та від 21 квітня 
2021 року у справі № 211/5281/16-ц (провадження № 61-15522св19).
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
            Оплата комунальних послуг є щомісячним зобов?язанням, трирічний строк для яких починає свій перебіг за кожним із платежів окремо.
Отже, суд першої інстанції застосовуючи позовну давність, правильно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення за період 29 квітня 2018 року до 28 лютого 2021 року у сумі 11 618,19 грн, заборгованість зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку у сумі 24,42 грн.
 
Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат 
 
Звертаючись до суду з позовом, ПрАТ «АК «Київводоканал» у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 , просило стягнути на його користь також штрафні санкції, а саме: 3 % річних у розмірі 1 391,96 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 442,18 грн.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 3% річних в розмірі 410,36 грн та інфляційних втрат в розмірі 906,95 грн за несвоєчасну та не в повному обсязі оплату послуг з водовідведення та водопостачання, нарахованих на суму боргу в розмірі 11 618,19 грн. 
            Аргументи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, має місце недостовірність розрахунків позивача, оскільки у них не вказані конкретні показники лічильників за кожний період, ні квартирних, ні загально будинкових, є безпідставними, оскільки відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, а згідно правил частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
            Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі власні розрахунки не підтверджені належними та допустимими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 
18 липня 2006 року).
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                     А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                   О.І. Шкоріна