Справа № 453/338/20                        Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3587/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 серпня 2022 року м.Львів

Справа № 453/338/20
   Провадження № 22ц/811/3587/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю:                  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув апеляційні скарги Львівської торгово-промислової палати та ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сколе 21 липня 2021 року у складі судді Курницької В.Я., у справі за позовом Львівської торгово-промислової палати до ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни та ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, - 

встановив:
       6 березня 2020 року Львівська торгово-промислова палата звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 133 кв. м, розташований у АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4624555700:01:008:0270. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., реєстраційний номер 4161. У відповідності до п. 8 зазначеного договору за домовленістю сторін продаж житлового будинку та земельної ділянки вчинено за 2 200 000 грн. Сторони домовились, що розрахунок проводитиметься наступним чином: 630 000 грн. покупець зобов`язується сплатити шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до 31 січня 2018 року; 735 000 грн. - покупець зобов`язується сплатити шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до 30 квітня 2018 року; 835 000 грн. - покупець зобов`язується сплатити шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до 30 червня 2018 року у встановленому законодавством порядку. Сторони домовились, що перехід права власності на житловий будинок та земельну ділянку відбувається в момент нотаріального посвідчення цього договору. Строки оплати придбаного нерухомого майна, зазначені в договорі, сплили, однак, покупець не сплатив жодних коштів, що підтверджується завіреним витягом з оборотно-сальдової відомості Львівської торгово-промислової палати. Вказує, що ОСОБА_4 у листі № 111 від 06 грудня 2019 року визнав факт невиконання договору в частині не проведення оплати. Згідно з п. 16 договору, укладеного між сторонами, такі мають право відмовитись від даного правочину або розірвати його. Підставою для розірвання договору позивач визначив ч. 2 ст. 651 ЦК України. Крім того, посилається на ст. 216 ЦК України, щодо права суду застосувати реституцію як наслідок недійсності правочину. Просить розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, у зв`язку із істотним порушенням відповідачем умов договору, а також просить застосувати реституцію та привести сторони договору у попередній стан.
       Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21 липня 2021 року позов задоволено частково.
       Розірвано договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 133 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4624555700:01:008:0270, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 29 грудня 2017 року, укладений між Львівською торгово-промисловою палатою та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., реєстраційний номер 4161. В решті позовних вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.
       Рішення суду оскаржили Львівська торгово-промислова палата та ОСОБА_3 .
Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що при постановленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, рішення не відповідає вимогам цивільного судочинства, не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, ухвалене не на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилаючись на доводи позовної заяви, просить скасувати рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі посилається на те, що районним судом під час розгляду справи було неправильно застосовано норми матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи в частині задоволених позовних вимог. Просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині вимог рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.
6 грудня 2021 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу Львівської торгово-промислової палати. В обґрунтування відзиву посилається на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов задоволенню не підлягає. Просить апеляційну скаргу Львівської торгово-промислової палати залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Львівської торгово-промислової палати належить залишити без задоволення, а апеляційній скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Встановлено, що 29 грудня 2017 року сторони у справі уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., реєстраційний номер 4161. 
Відповідно до п. 1 цього договору Львівська торгово-промислова палата (продавець) продала ОСОБА_4 (покупець) житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 4624555700:01:008:0270, що розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Згідно з п. 8 зазначеного договору за домовленістю сторін продаж житлового будинку та земельної ділянки вчинено за 2 200 000 грн. Сторони домовились, що розрахунок проводитиметься наступним чином: 630 000 грн. покупець зобов`язується сплатити шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до 31 січня 2018 року; 735 000 покупець зобов`язується сплатити шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до 30 квітня 2018 року; 835 000 грн. покупець зобов`язується сплатити шляхом перерахування коштів на рахунок продавця до 30 червня 2018 року, у встановленому законодавством порядку. Сторони домовились, що перехід права власності на житловий будинок та земельну ділянку відбувається в момент нотаріального посвідчення цього договору.
У відповідності до п. 16 договору сторони погодились, що вони за взаємною згодою мають право відмовитись від даного правочину або розірвати його, а в разі виникнення спору - вирішувати його у судовому порядку. Пунктом 24 договору сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимого чи удаваного, укладений не про людське око і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки. Згідно п. 30 договору, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні даного правочину вимог закону, а також зміст ст.ст. 2, 3, 6,11, 12, 14, 15, 182, 203, 209, 238, 244, 215-236, 368, 369, 375-377, 524, 640, 653, 655, 657-662 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57-63, 65, 74 Сімейного кодексу України, ст. 133 Податкового кодексу України, сторонам роз`яснено.
Згідно взаємних розрахунків, виписок банку та актів звірки взаєморозрахунків за період з 5 грудня 2017 року по 5 жовтня 2020 року, а також взаємних розрахунків, виписок банку, оборотно-сальдових відомостей за 2017-2021 роки, витягу про обрання ОСОБА_4 членом Львівської торгово-промислової палати та членом Ради Львівської торгово-промислової палати, вбачається, що між сторонами мали місце довготривалі відносини, оскільки ОСОБА_4 , як член Львівської торгово-промислової палати, неодноразово отримував послуги, фінансові допомоги та інше, частина з яких відповідачем була повернута. В той же час, вказаними доказами документально підтверджено, що в порушення строків оплати придбаного за договором від 29 грудня 2017 року нерухомого майна покупцем не сплачено жодних коштів.
З листа ПП «Церера Технолоджіс» від 6 грудня 2019 року, підписаного ОСОБА_4 , вбачається, що відповідач визнав факт несплати ним на цю дату грошових коштів у розмірі 2 200 000 грн. згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 29 грудня 2017 року; він зобов`язався сплатити вказані кошти до 28 лютого 2020 року. Однак зазначеного обов`язку не виконав. 
Є встановленим, що покупець отримав об`єкти продажу, проведено державну реєстрацію права власності (номер запису 24247091). Покупцем було здійснено наступну передачу майна в іпотеку третій особі - ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 1 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. (реєстраційний номер 1735), державна реєстрація іпотеки проведена 1 липня 2019 pоку ( запис про обтяження №32193113).
       З гідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтями 6, 627 ЦК України передбачено свободу договору та те, що є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.  Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір купівлі-продажу, зокрема, земельної ділянки та житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України).
Рішення суду першої інстанції в частині задоволеної вимоги мотивовано тим, що порушення покупцем за договором взятих на себе зобов`язань в частині оплати придбаного за договором від 29 грудня 2017 року нерухомого майна не лише у строки, встановлені самим договором, а й протягом наступних трьох років, дійсно носить характер істотного, що є підставою для розірвання договору.
Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного. 
Своє рішення суд першої інстанції ґрунтував на положеннях ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства та ч. 2 ст. 651 ЦК України, за якими договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Колегія суддів звертає увагу, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.
Водночас глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.
Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.
У даних правовідносинах продавець передав товар, покупець його отримав, але не сплатив за нього кошти. Тому застосуванню підлягає ч.3 ст. 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способом захисту, який належним чином захистить саме це право, є позовна вимога про стягнення не отриманих коштів. Така вимога позивачем не заявлена.
Такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами.
Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права.
Виконання судового рішення про стягнення з покупця майна, одержаного ним за договором, розірваним судом, може бути складнішим, ніж виконання судового рішення про стягнення коштів. Зокрема, майно може бути вже відчуженим добросовісній третій особі, щодо якої рішення суду про повернення майна від покупця не матиме значення і від якої це майно не можна буде витребувати в іншому судовому процесі. Натомість застосування способу захисту, встановленого частиною третьою статті 692 ЦК України, призводить до повного поновлення порушеного права продавця. Будинок і земельна ділянка, які є предметом договору купівлі - продажу, передані в іпотеку і застосування обраного позивачем способу захисту у виді розірвання договору впливатиме на права та інтереси інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 692 ЦК України продавець має право вимагати не тільки оплати товару (тобто стягнення грошових коштів у розмірі покупної ціни проданого майна), а й сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2020 року у справі №916/667/18.
       Суд першої інстанції при вирішенні цього спору прийняв рішення про розірвання договір купівлі-продажу без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
       З урахуванням встановлених обставин, на підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів прийшла до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у виді розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів за умовами договору. Висновок суду першої інстанції, що порушення покупцем зобов`язань, взятих на себе оспорюваним договором, та на підставі цього розірвання такого договору, є помилковим. Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів в за користування чужими грошовими коштами.
       У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України, не застосовуються.
       З врахуванням зазначених обставин, апеляційну скаргу Львівської торгово-промислової палати належить залишити без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 липня 2021 року в частині часткового задоволення позову у виді розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки належить скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові. В решті рішення слід залишити без змін.
       Керуючись: ст. 367, п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської торгово-промислової палати залишити без задоволення.

Апеляційній скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
       Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 липня 2021 року в частині часткового задоволення позову, розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 133 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), кадастровий номер 4624555700:01:008:0270, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 29 грудня 2017 року, укладеного між Львівською торгово-промисловою палатою і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., реєстраційний номер 4161; стягнення з ОСОБА_4 в користь Львівської торгово-промислової палати 5 255 грн. судових витрат, - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.
В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 5 серпня 2022 року.

Головуючий 
Судді