П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/8069/21	
                                                                                                                  
                                                                                                                     Головуючий в І інстанції: Токмілова Л.М.
                                                                                   Дата та місце ухвалення рішення: 17.11.2021 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Шевчук О.А.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні  дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, в якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 р. XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260; зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону перерахувати та виплатити грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 р. XXXI наказу Міністра оборони України 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації полковнику юстиції ОСОБА_1 за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України від 07 червня                      2018 року № 260. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону перерахувати та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток у кількості 220 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року витребувано від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону: інформацію щодо загального періоду роботи ОСОБА_1 в Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону, інформацію щодо загальної кількості днів відпустки, право на які набув ОСОБА_1 за весь період роботи в Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону (окремо додаткова, щорічна), інформацію щодо періоду роботи, за який ОСОБА_1 використав відпустку (окремо додаткова, щорічна), інформацію щодо кількості днів використаної ОСОБА_1 відпустки за весь період роботи (окремо додаткова, щорічна), обґрунтований розрахунок календарних днів невикористаної відпустки, за які ОСОБА_1 виплачена компенсація, із зазначенням, в тому числі, періоду роботи, за який виникло право на відпустку, але це право не було використано (окремо додаткова, щорічна), а також кількості днів відпустки (додаткова, щорічна), обґрунтований розрахунок суми виплаченої ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку (зазначити грошове забезпечення, з якого здійснювався розрахунок та яким чином), зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону надати витребувані судом докази у строк до 01.03.2022 року безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Крім того, згідно вказаної ухвали, вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2022 року продовжено Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону, встановлений ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року, строк для надання витребуваних судом цією ухвалою доказів, повторно направлено копію ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону та встановлено десятиденний строк для надання витребуваних доказів з дня отримання вказаної ухвали, зупинено провадження у справі до отримання витребуваних доказів.
Вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про витребування доказів виконані, усунені обставини, що викликали зупинення провадження у справі, а тому, на підставі ст. 237 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі підлягає поновленню та вважає за необхідним продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону України та Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону в період з 15 липня 2015 року по 23 листопада 2020 року. 
Так, наказом військової прокуратури Південного регіону України від 14.07.2015 року                № 570к полковника юстиції ОСОБА_1 з 15.07.2015 року, начальника слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України, зараховано до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, поставлено на всі види забезпечення.
Наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 23.11.2020 року № 284к, полковника юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністерства оборони України від 12.11.2020 року № 577 звільнено з військової служби у запас за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 23.11.2020 року виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси.  
При звільненні позивачу виплачено 276 070,15 грн. компенсації за невикористані дні відпустки.
З витребуваних судом апеляційної інстанції доказів, колегією суддів встановлено, що залишок невикористаної відпустки (основної, додаткової) за період з 15 липня 2015 року по 23 листопада 2020 року складає 220 днів.
Також, з витребуваних судом апеляційної інстанції доказів, колегією суддів встановлено, що місячне грошове забезпечення, з якого розраховувалась компенсація за невикористану відпустку, складає 37645,93 грн.
Позивач просить помножити отриману суму компенсації 276 070,15 грн. на коефіцієнт 3,8 та зобов`язати відповідача виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 1 049 066,57 грн.
Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що грошова компенсація за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток обчислена відповідачем без урахування п. 3 розділу ХХХІ Порядку № 260.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене. 
Згідно ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон № 2011-XII) прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. 
У відповідності до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон № 3551-XII) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
При цьому, пунктом 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.
У разі смерті військовослужбовця відрахування з його грошового забезпечення за використані дні відпустки не провадяться.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.
Згідно п. 3 р. XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Порядок № 260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.
Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону України та Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону в період з 15 липня 2015 року по 23 листопада 2020 року. 
Право позивача при звільненні на отримання компенсації за невикористані дні відпустки у відповідності до наведених вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства не оспорюється відповідачем. 
Так, при звільненні позивачу виплачено 276  070,15 грн. компенсації за невикористані дні відпустки, що визнається позивачем.
При цьому, з витребуваних судом апеляційної інстанції доказів, колегією суддів встановлено, що залишок невикористаної відпустки (основної, додаткової) за період з 15 липня 2015 року по 23 листопада 2020 року складає 220 днів.
Досліджуючи надані відповідачем довідки-розрахунки щодо кількості днів відпустки, на які має право позивач, колегія суддів приходить до висновку, що здійснений відповідачем розрахунок кількості днів невикористаної відпустки цілком відповідає наведеним вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не оспорює розраховану відповідачем кількість днів невикористаної відпустки, за яку останній має право на компенсацію.
Також, з витребуваних судом апеляційної інстанції доказів, колегією суддів встановлено, що місячне грошове забезпечення, з якого розраховувалась компенсація за невикористану відпустку, складає 37645,93 грн.
За встановлених обставин, враховуючи кількість днів невикористаної відпустки (220 днів), місячне грошове забезпечення (37645,93 грн.), колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, у відповідності до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, цілком правомірно виплачено позивачу 276 070,15 грн. компенсації за невикористані дні відпустки.
В свою чергу, висновок суду першої інстанції, що грошова компенсація за дні невикористаних щорічних основних відпусток та додаткових відпусток обчислена відповідачем без урахування п. 3 р. ХХХІ Порядку № 260, здійснений судом першої інстанції без посилань на будь-які доказі, які підтверджують такі порушення з боку відповідача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні справи взагалі не досліджувався розрахунок виплаченої позивачу компенсації за невикористані дні відпустки та такий розрахунок був відсутній в матеріалах справи і отриманий лише судом апеляційної інстанції на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про витребування.
Також, погоджуючись із доводами позивача, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у позовній заяві, яка подана на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, позивач просить помножити отриману суму компенсації 276 070,15 грн. на коефіцієнт 3,8 та зобов`язати відповідача виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 1  049  066,57 грн.
Однак, жодною нормою чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено застосування коефіцієнту 3,8 шляхом множення розрахованої суми компенсації 276 070,15 грн. на 3,8.
Колегія суддів зазначає, що у п. 3 р. XXXI Порядку № 260, на який посилається позивач, визначено, що грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Таким чином, доводи позивача засновані на помилковому тлумаченні наведених вимог чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин та останній фактично просить здійснити йому виплату компенсації за 836 днів невикористаної відпустки (276 070,15 грн. за 220 днів х 3,8 календарних дня).
Однак, з витребуваних судом апеляційної інстанції доказів, колегією суддів встановлено, що залишок невикористаної відпустки (основної, додаткової) за період з 15 липня 2015 року по 23 листопада 2020 року складає 220 днів, здійснений відповідачем розрахунок кількості днів невикористаної відпустки цілком відповідає наведеним вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та позивач не оспорює розраховану відповідачем кількість днів невикористаної відпустки, за яку останній має право на компенсацію.
За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Поновити провадження у справі № 420/8069/21.
Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні  дії – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.05.2022 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька