П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
29 червня 2022 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 369/6850/21
Провадження: № 22-ц/824/6882/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А., 
секретар Івасенко І.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2022 року, постановлену під головуванням судді Янченка А.В.,
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустама Рахмановича, старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хмелєвої Марини Володимирівни, головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка Вадима Олексійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити дії у виконавчому провадженні № 54847988,
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, обґрунтувавши її тим, що 11 жовтня 2017 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального МУЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/4557/15-ц, виданого 16.08.2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області щодо виселення його, ОСОБА_1 , з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 26 березня 2021 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального МУЮ (м. Київ) Тарасенком В.О. винесено постанову від 26.03.2021 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № 54847988 з ПАТ КБ «ПриватБанк» на ОСОБА_2 на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року, якою було задоволено заяву ОСОБА_2 про заміну стягувача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника ОСОБА_2 у цивільній справі № 369/4557/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. У судовому засіданні, яке відбулось 09 березня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали. Відповідно до вступної та резолютивної частини ухвали, повний текст ухвали буде проголошено 15 березня 2021 року о 14 годині 00 хвилин. Апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області було подано його, ОСОБА_1 ,  представником 26 березня 2021 року, тобто, в межах строків, передбачених ст. 354 ЦПК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року по справі № 395/4557/15-ц було відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою. Відтак, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року про заміну стягувача не набрала законної сили, а тому ОСОБА_2 не могла бути належним стягувачем у виконавчому провадженні № 54847988. Однак, в матеріалах виконавчого провадження № 54847988 як стягувачем зазначено саме ОСОБА_2 , хоча, по суті вона не являлась ним. За наведених підстав, просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального МУЮ (м. Київ) Тарасенка В.О. щодо винесення постанови від 26.03.2021 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № 54847988 з ПАТ КБ «ПриватБанк» на ОСОБА_2 ; визнати протиправною та скасувати вказану постанову державного виконавця.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Касьяненко Д.Л. в інтересах ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року було подано в межах строків, передбачених ст. 351 ЦПК України. Вважав, що вказана ухвала суду не могла набрати законної сили 24 березня 2011 року, оскільки цей день є лише 14-им днем з моменту проголошення вступної та резолютивної частини та лише 9-ий з моменту проголошення повного тексту рішення. Відтак, строк на оскарження вказаної ухвали ОСОБА_1   не закінчився, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для проведення заміни сторони у виконавчому провадженні. Факт ненабрання вказаною ухвалою суду законної сили також підтверджується листом ТУ ДСА України в Київській області від 08.06.2021 року, згідно якого дисциплінарною комісією Києво-Святошинського суду Київської області встановлено неналежне  виконання посадових обов`язків секретарем судового засідання ОСОБА_3 щодо неналежного засвідчення копії судового рішення від 09 березня 2021 року у справі № 369/4557/15. Окрім того, вказана ухвала суду не містить строку і порядку набрання ухвалою законної сили, отже вказаний документ не є ухвалою у відповідності вимог ЦПК України.  Також вказував, що долучена до заяви про заміну стягувача довіреність на ім`я Кирплюка Д.В. не містить повноважень на представлення інтересів ОСОБА_2 як стягувача у виконавчому провадженні. Зазначив і про те, що вимоги скарги ОСОБА_1 стосувались визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 26.03.2021 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № 54847988 та визнання протиправною та скасування вказаної постанови державного виконавця, однак суд першої інстанції в оскаржуваній ухвали відмовив у задоволенні скарги про визнання дій державного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити дії у виконавчому провадженні № 54847988, чим вийшов за межі вимог  скарги.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У письмових поясненнях адвокат Кирплюк Д.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та вказав, що у скарзі ОСОБА_1 відсутні посилання та докази на те, у чому саме полягає порушення його прав як боржника. 
В судовому засіданні адвокати Касьяненко Д.Л. та Цимбалюк М.Г. в інтересах ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити.
Адвокат Кирплюк Д.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Києво-Святошинського районного ВДВС в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.
Вислухавши представників скаржника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року у справі № 369/4557/15 позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено, виселено ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 10 липня 2015 року у цивільній справі № 369/4557/15-ц  за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення залишено без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015  року залишено без змін.
16 серпня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області на виконання заочного рішення суду від 10.07.2015 року було видано виконавчий лист №369/4557/15-ц.
11 жовтня 2017 року  державним виконавцем Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрите виконавче провадження № 54847988 з примусового виконання виконавчого листа №369/4557/15-ц.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року заяву адвоката Кирплюк Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про заміну стягувача у цивільній справі № 369/4557/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про виселення  задоволено. 
Замінено стягувача з ПАТ КБ «Приват Банк» на його правонаступника ОСОБА_2 . 
В роз`ясненні заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року у цивільній справі №369/4557/15-ц відмовлено.
26 березня 2021 року постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) замінено стягувача в рамках виконавчого провадження з ПАТ КБ "Приватбанк" на ОСОБА_2 .
Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року скасовано в частині заміни стягувача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну стягувача.
20.05.2021 року на адресу відділу надійшла заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про призначення виконавчих дій.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що скаржником належними та допустимими доказами не підтверджено незаконність постанови державного виконавця Тарасенка В.О. від 26.03.2021 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № 54847988 з ПАТ КБ «ПриватБанк» на ОСОБА_2 .
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)).
У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Згідно зі статтю 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина перша, п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до  статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
Як зазначено вище, ухвала суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження була постановлена 09 березня 2021 року.
Не погодившись із таким судовим рішенням, 26 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
З даних ЄДРСР убачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року  ОСОБА_1 було поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від  09 березня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суд Київської області від 09 березня 2021 року  залишено без руху.
Поновлюючи строк на апеляційне оскарження ухвали суду, суд апеляційної інстанції виходив із того, що згідно з частиною 1 статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду - подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
В судовому засіданні 09 березня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Повний текст судового рішення не містить дати його складання.
З дня проголошення судового рішення п`ятнадцятиденний строк, визначений статтею 354 ЦПК України, закінчився 24 березня 2021 року.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції  подана ОСОБА_1 26 березня 2021 року, тобто, після закінчення строків, установлених  статтею 354  ЦПК України, з дня проголошення судом першої інстанції вступної та резолютивної частин судового рішення.
Отже, на момент винесення державним виконавцем постанови про замінену стягувача в рамках виконавчого провадження та на момент звернення ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції ухвала суду про заміну стягувача була чинною та підлягала обов`язковому виконанню. 
Але, в будь-якому випадку, слід відмітити, що заміна сторони можлива на будь-якій стадії судового процесу, і, відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не рішенням державного виконавця.
Державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, змінив стягувача на підставі ухвали суду, яка на момент виконання була чинною, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що заміна сторони виконавчого провадження державним виконавцем була проведена з порушенням вимог закону, не можуть бути прийняті до уваги.
Не може бути підставою для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця  і подальше скасування судом апеляційної інстанції ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року, оскільки, як зазначено вище, на момент вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо заміни стягувача ухвала суду про заміну стягувача у виконавчому провадженні була чинною.
Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02.12.2021 року у справі № 369/7440/21, постанову Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі № 61-21352ск21, постанову Київського апеляційного суду від 13.05.2021 року № 369/4557/15, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2022 року, оскільки вказані судові рішення стосуються іншого виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за  кредитним договором, а тому не можуть досліджуватися у даній справі.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак,  ні подана ОСОБА_1 скарга на дії державного виконавця, ні апеляційна скарга подана ним на судове рішення суду за наслідком розгляду такої скарги не містять жодного обґрунтування щодо того, як заміна стягувача у виконавчому провадженні порушує його права та свободи  як боржника.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги не вбачається.
Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в у скарзі на дії державного виконавця, аргументи якої знайшли належну оцінку в ухвалі суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
За таких підстав, апеляційну скаргу адвоката Касьяненка Д.Л. в інтересах ОСОБА_1 слід  залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2022 року залишити без змін.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 11 липня 2022 року.

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         І.М. Вербова

                                                                                                                   В.А. Нежура