КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                                Доповідач - Кулікова С.В.
 № 22-ц/824/3985/2022  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                             Справа № 757/13922/21-ц
 
26 квітня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді     - Кулікової С.В.
суддів                          - Заришняк Г.М.    
                                     -  Рубан С.М.
 
розглянувши у порядку письмого провадження справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Підпалого В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, що визначений рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року, яким стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно та ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на користь       ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини доходів щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він з відповідачкою знаходився у зареєстрованому шлюбі з 10.12.2002 року по 30.04.2015 року, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2016 року з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Посилаючись на зміну матеріального та сімейного становища, вважає, що розмір аліментів повинен бути судом змінений у бік зменшення, з ј частини до 1/6 частини від всіх видів доходів щомісячно.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року, а позов задовольнити, зменшивши розмір аліментів, що визначений рішенням суду від 12 грудня 2016 року, яким стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів доходів щомісячно, на 1/6 частину від всіх доходів щомісячно, починаючи з дати набрання постановою суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд першої інстанції не урахував наявність самостійної підстави для зменшення розміру аліментів - зміна сімейного стану (народження сина), на яку він посилався у своєму позові, як на підставу зменшення аліментів. Також зазначив, що суд не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам щодо погіршення матеріального становища та дійшов помилкового висновку, що вказані докази свідчать про мінливість стану доходів позивача.
Посилався на те, що необгрунтованим є висновок суду в частині того, що стягнені судом аліменти на дитину не є завищеними, відповідають нормам СК України, не врахувавши, що у позивача на утриманні перебуває троє дітей, які  мають право на рівне утримання.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім довідок про доходи та декларацій) про погіршення його матеріального становища з моменту стягнення аліментів на утримання дочки не надав, а факт мінливості життєвих обставин та його дохід не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, який за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами СК.
Такий висновок суду грунтується на нормах матеріального та процесуального права.
Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12.12. 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу він має двох синів, а тому на його утриманні перебувають троє дітей. Крім того, посилався на те, що його доходи стали значно меншими у порівнянні з тими, що були враховані судом під час визначення розміру аліментів, що стягують з нього на користь відповідачки на утримання доньки.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2016 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще двох дітей від іншого шлюбу, без доведення значного погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - дочки ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено значне погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. 
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                     Судді: