ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року	Львів	Справа № 260/5971/21 пров. № А/857/4300/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

ррозглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Калинич Я.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                   в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач) по нарахуванню йому індексації грошового забезпечення за період служби з грудня 2013 року по грудень 2019 року, виходячи з базових місяців лютий 2015 року, листопад 2015 року, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період служби з грудня 2013 року по грудень 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум, враховуючи базовий місяць грудень 2013 року, з 01.12.2015 - базовий місяць січень 2008 року, базовий місяць березень 2018 року, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому в день звільнення з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі – Закон №2011-XII), зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ч.2 ст.15 цього Закону та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у період з 16.12.2019 по 04.11.2021 включно в сумі 90000 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року, з урахуванням січня 2008 року як базового та з грудня 2018 року по грудень 2019 року, з урахуванням березня 2018 року як базового, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року, з урахуванням січня 2008 року як базового та з грудня 2018 року по грудень 2019 року, з урахуванням березня 2018 року як базового, з врахуванням виплачених сум, визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі – Постанова №1013), якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015 і включно до 01.03.2018, посадові оклади військовослужбовців не змінилися. Вказує, що висновки суду першої інстанції з покликанням на п.14 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі – Порядок №1078), згідно якого єдиним органом, який має право надавати роз`яснення щодо порядку нарахування індексації грошових доходів населення є Мінсоцполітики, а також листи Мінсоцполітики №48/о/66-17 від 08.08.2018, №024-106 від 09.02.2015, є такими, що не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, такі не мають жодної юридичної сили, не відповідають вимогам нормативно-правових актів і, як наслідок, не є нормативно-правовими актами, носять інформаційний, роз`яснювальний та рекомендаційний характер. Також вказує, що у позивача під час звільнення з військової служби календарна вислуга років становила менше десяти календарних років. Вважає, що підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, встановленої ч.2 ст.15 Закону №2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Постанова №393), крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» відсутні, оскільки така допомога виплачується за наявності 10 років саме календарної служби. Також звертає увагу, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, визначений ч.5 ст.122 КАС України у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. 
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що наказом начальника 94 прикордонного загону (по особовому складу) №395-ос від 18.11.2019 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби та наказом начальника 94 прикордонного загону №433-ос від 16.12.2019 (по особовому складу) виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.
Згідно відомостей довідки №193 від 24.11.2021 про нараховану позивачу за період з 2013 року по грудень 2019 року індексацію грошового забезпечення : у 2013 році не виплачувалася, у 2014 році виплачувалася з травня по грудень, у 2015 році виплачувалася в січні, з травня по вересень, у 2016 році виплачувалася з червня по грудень, у 2017 році виплачувалася, у 2018 році виплачувалася в січні, лютому та грудні, у 2019 році виплачувалася.
Також у довідці зазначено, що базові місяці, які застосовувалися при нарахуванні та виплаті індексації - грудень 2013, лютий 2015, листопад 2015 та грудень 2015.
Вважаючи дії та бездіяльність в/ч НОМЕР_1 протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.12.2013 по 28.02.2018 є січень 2008 року, в якому постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №1294) встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців. Суд також вказав, що у березні 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704), на підставі якої було збільшено розмір посадового окладу усім військовослужбовцям. Отже, березень 2018 року є «базовим» місяцем для подальшого обчислення індексації на підставі Постанови №1078, тому підстав для нарахування індексації до досягнення порогового значення інфляції в розмірі 103% до листопада 2018 року не було, відтак вимоги за цей період суд вважав безпідставними.
Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон №2011-XII.
Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-XII) передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 по справі №825/1987/17, від 20.11.2019 по справі №620/1892/19, від 05.02.2020 по справі №825/565/17 дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати військової служби, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком №1078, який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до п.11 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (до 01.01.2016 - 101) відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України №491-IV від 06.02.2003 «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
При цьому, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснювалося з місяця прийняття працівника на роботу.
З 01.12.2015 замість базового місяця введено поняття місяць, у якому відбулося підвищення - у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймалося за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснювалося з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру (місяць, в якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових), а з 01.12.2015 - місяць підвищення тарифних ставок (окладів).
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.01.2020 по справі №803/203/17 та постанові від 22.07.2020 по справі №400/3017/19, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Відповідно до п.14 Порядку №1078, роз`яснення щодо застосування його положень надає Мінсоцполітики.
Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики №48/о/66-17 від 08.08.2017 на запит ДФ Міноборони №248/3/9/1/863 від 18.07.2017, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
У роз`ясненні Мінсоцполітики №28/о/66-18 від 18.04.2018 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.
З огляду на вказані попередньо положення Порядку №1078 та роз`яснення Мінсоцполітики, з 01.12.2015 підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи, тоді як зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 29.11.2021 по справі №120/313/20-а.
Відповідно до абз.3 п.101 Порядку №1078, в редакції, чинній на час зарахування позивача до списків військової частини, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.
Водночас, п.102 Порядку №1078, в редакції Постанови №1013, який застосовується з 01.12.2015, булдо передбачено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом не встановлено факту переведення позивача з 01.12.2015 на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, що слугувало б підставою для обчислення індексу споживчих цін для проведення йому індексації заробітної плати, враховуючи оклад за посадою, яку займає працівник станом на січень 2008 року.
Отже, оскільки до 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін розпочиналося з місяця прийняття працівника на роботу, та враховуючи, що позивач зарахований до списків в/ч в грудні 2013 року, колегія суддів приходить до висновку, що базовим місяцем є саме грудень 2013 року.
При цьому, з огляду на принцип незворотності дії законів у часі, оскільки станом на 01.12.2015 позивач не перебував у статусі новоприйнятого працівника, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин п.102 Порядку №1078 та застосування як базового місяця січня 2008 року.
Таким чином, надаючи правову оцінку аргументам сторін, колегія суддів вважає, що визначення судом першої інстанції базового місяця при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивача січня 2008 року є помилковим.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року з врахуванням базового місяця – грудня 2013 року, що судом першої інстанції не враховано.
У подальшому зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності Постановою №704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року.
Пунктом 4 цієї постанови передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.
Відповідно до абз.1 п.5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Оскільки підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Постанови №704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах положень абз.1 п.5 Порядку №1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.
Колегія суддів враховує, що в березні 2018 року набрала чинності Постанова №704, на підставі якої розмір посадового окладу усім військовослужбовцям збільшено. Отже, березень 2018 року є «базовим» місяцем для подальшого обчислення індексації на підставі Постанови №1078, тому підстав для нарахування індексації до досягнення порогового значення інфляції в розмірі 103% до листопада 2018 року не було, відтак вимоги за цей період є безпідставними.
Таким чином, суд першої інстанції вірно врахував, що ненарахування та невиплата індексації у березні-листопаді 2018 року є правомірною.
Так, з грудня 2018 року по грудень 2019 року нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення повинна була здійснюватися з врахуванням базового місяця березень 2018 року.
Відповідачем не надано доказів того, що у період з грудня 2018 по грудень 2019 індексацію позивачу було нараховано з урахуванням базового місяця березня 2018 року, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що індексацію грошового забезпечення за вказаний період слід перерахувати та виплатити позивачу, з урахуванням базового місяця березень 2018 року, з урахуванням виплачених сум.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції  вимог щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно ч.1, 2 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно абз.1 ч.2 ст.15 цього Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У пункті 4 Постанови №393 зазначено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Згідно п.4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не при визначенні необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги : «в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в ч.2 ст.15 Закону №2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.11.2020 по справі №822/3008/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
З урахуванням того, що час служби позивача в календарному обчисленні становить 08 років 00 місяців 00 дні, а час служби в пільговому обчисленні без урахування календарної вислуги 03 роки 09 місяців 04 дні, відтак умова про наявність 10 і більше років вислуги у цьому випадку дотримана.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Стосовно доводів скаржника з покликанням на пропуск позивачем строків звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Доводи скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду обґрунтовані пропуском місячного строку звернення до суду, у зв`язку з тим, що спір пов`язаний з проходженням публічної служби.
Колегія суддів вказані доводи до уваги не приймає, оскільки спір у цій справі пов`язаний з виплатою грошового забезпечення, частиною якого є його індексація і у цій категорії справ місячний строк звернення до суду не застосовується.
Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в силу вимог частини першої статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року з врахуванням базового місяця грудень 2013 року, що судом першої інстанції не враховано. При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з грудня 2018 по грудень 2019 є саме березень 2018 року, а тому позовні вимоги щодо перерахунку раніше виплаченої індексації за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року, з врахуванням січня 2008 року як базового задоволенню не підлягають.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені скаржником в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що має наслідком його скасування у відповідній частині. 
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року по справі №260/5971/21 скасувати в частині визначення базового місяця - січня 2008 року для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року та прийняти в цій частині постанову, якою позов в цій частині задовольнити частково.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2013 року по лютий 2018 року, з урахуванням грудня 2013 як базового, з врахуванням виплачених сум.
У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року по справі №260/5971/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук