УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12993/21 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М. 
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/12993/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок», Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум лігал колекшн», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності та вселення
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок» 
на ухвалу  Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2021 року, яка ухвалена під головуванням судді Зосименко О.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок» (далі – ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок») і Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум лігал колекшн» (ТзОВ «Преміум лігал колекшн») про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності та вселення.

Разом із пред`явленням позову до суду першої інстанції ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 до набрання чинності рішенням суду в цій справі.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» у незаконний спосіб користується, володіє та може у будь-який час розпорядитися квартирою АДРЕСА_1 , яка є предметом спору. Відповідач ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» у будь-який час може провести відчуження спірної квартири, де залишилися її речі та яка є єдиним її житлом. Незабезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та в разі задоволення позову унеможливить поновлення її порушених прав та інтересів. 

Ухвалою Богунського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року заява про забезпечення позову задоволена. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ТзОВ «Нерухомість - закон та порядок» на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2021 року №710.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що позивач до своєї заяви про забезпечення позову не додала жодних доказів, які б свідчили про намір ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» відчужити спірну квартиру. Суд застосував захід забезпечення позову та наклав арешт на квартиру лише на підставі припущення про потенційну можливість відчуження спірної квартири. Позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі – продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та вселення є вимогами немайнового характеру, які не вимагають примусового виконання. Суд не обґрунтував наявність ризиків порушених прав позивача внаслідок незастосування заходу забезпечення позову та не з`ясував, яким чином вжиття даного заходу сприятиме справедливому та ефективному захисту порушених прав позивача. Крім того, всупереч вимогам ст.ст.151,153 ЦПК України суд задовільнив заяву про забезпечення позову, яка не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Представник відповідача ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» до суду не з`явився. Юридична особа (скаржник) спрямувала до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі її представника.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дмитрієва Ж.А. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції -залишити без змін. Пояснила, що повернувшись у вересні 2021 року додому, ОСОБА_1 не змогла потрапити до власної оселі, де знаходилися її речі. Причина перешкоди – зміна замка у вхідних дверях квартири. Ніхто до її довірительки з вимогами про стягнення заборгованості не звертався.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Частиною першою та другою ст.149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою ст.150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» та ТзОВ «Преміум лігал колекшн», в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 березня 2021 року, укладений між ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» та ТзОВ «Преміум лігал колекшн», скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, вселити її у вказану квартиру. 

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Однак, прибувши 17 вересня 2021 року до своєї квартири, не змогла потрапити до оселі, оскільки у квартирі змінено замок. Представники ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» без її відома, без рішення суду щодо стягнення з неї будь-яких коштів на їх користь чи іншої кредитної установи, без рішення про її виселення, ігноруючи вимоги чинного законодавства в незаконний спосіб увірвалися до її житла, змінили замки, заволоділи належним їй майном та залишили її проживати на вулиці. Спірна квартира є її єдиним житлом та місцем постійного проживання. Перереєстрація права власності на вказану квартиру є протиправною.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову обґрунтовано, зокрема тим, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього судового рішення та порушить право на ефективний захист.

Колегія суддів наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не лише під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а визначений вид забезпечення, з урахуванням встановлених фактичних обставин у контексті цієї справи, є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.

При вирішенні питання стосовно майна, що є єдиним житлом особи (у тому числі, вирішуючи питання про забезпечення позову до вирішення позовних вимог по суті), судам необхідно враховувати принцип непорушності права приватної власності, проголошений статтею 41 Конституції України. Вказаний принцип закріплено також у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першому протоколі до неї, які визначають непорушність права власності та право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Оскільки право на житло є непорушним, а тому в даній справі, з урахуванням встановлених судом обставин щодо дій відповідача, спрямованих на обмеження позивача у праві користування квартирою, яка, як зазначає позивач, є єдиним житлом (ця обставина належними та допустимими доказами не спростована), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про необхідність накладення арешту на вказану квартиру, що узгоджується з вимогами законодавства та принципом непорушності права особи на житло. Крім того, забезпечення позову носить тимчасовий, а не постійний характер.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що забезпечення немайнових вимог та вимог, які не підлягають примусовому виконанню, не допускається у спосіб накладення арешту на майно грунтуються на підміні тези.

Дійсно позовні вимоги у цій справі не носять майнового характеру, але вимога про вселення до житла потребує примусового виконання. 

За таких обставин, встановивши, що між сторонами виник спір щодо правомірності укладення договору купівлі-продажу та реєстрації за ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» права власності на спірну квартиру, яка, за посиланням заявника, неправомірно вибула з її власності та є єдиним житлом, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову в зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення колегія суддів відхиляє враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (частина третя ст.154 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою ст.154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Отже, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року в справі № 295/940/20, від 01 квітня 2020 року в справі № 318/854/18, від 09 грудня 2021 року в справі № 175/1480/21.

Колегія суддів наголошує, що ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» не позбавлено можливості в порядку, передбаченому частиною шостою ст.154 ЦПК України, подати клопотання про зустрічне забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення і наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

Також застосований спосіб забезпечення позову не позбавляє права власності, а лише тимчасово обмежує розпорядження кватирою до розгляду спору по суті та набрання рішенням законної сили. 

Отже, застосований судом спосіб забезпечення позову є цілком адекватним та ефективним способом забезпечення відповідного позову. 

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції розглянув питання про забезпечення позову з додержанням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала суду першої інстанції залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок» залишити без задоволення. 
Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: