ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1610/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  22 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                      Оксененка О.М.,
суддів:                                                            Лічевецького І.О.,
                                                                 Мельничука В.П.,

При секретарі:                                    Кузьмінської К.В.,

За участю представника відповідача:   Макаренко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріс Кепітал» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріс Кепітал» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0057591406 від 12.11.2018, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Оріс Кепітал» визначено суму податкового зобов`язання за податком на прибуток фінансових установ в сумі 3555000,00 грн., в тому числі за основним зобов`язанням на суму 3039786 грн., за штрафними санкціями на суму 515214,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що висновки акта перевірки є хибними, а податкове повідомлення-рішення, прийняте за результатами проведеної контролюючим органом перевірки позивача, є протиправним та підлягає скасуванню, так як, податковий орган необ`єктивно здійснив оцінку сукупності наданих під час проведення перевірки даних, які характеризують дотримання підприємством податкового законодавства. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0057591406 від 12.11.2018.
Не погоджуючись з вказаним судом рішенням, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві як відокремлений підрозділ ДПС України, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час проведення перевірки було встановлено факт не визначення ТОВ «Оріс Кепітал» справедливої вартості цінних паперів, так як останні підлягали визначенню на підставі даних дилерського (позабіржового) ринку протягом періоду до дати оцінки.
На думку апелянта, позивачем було занижено дохід від дооцінки цінних паперів на загальну суму 16887702 грн., в результаті чого, було встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 3039786 грн.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень, виданих ГУ ДФС у м. Києві від 24.09.2018 та від 28.09.2018, відповідно до плану-графіка проведення перевірок, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 13.09.2018 № 13898, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Оріс Кепітал».
За результатами перевірки, 22.10.2018 був складений акт перевірки № 1257/26-15-14-06-02/38517051 про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріс Кепітал» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, згідно якого контролюючим органом було встановлено порушення окремих положень податкового законодавства, що призвело до заниження доходу від дооцінки цінних паперів на загальну суму 16887702 грн., в результаті чого, було встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 3039786 грн.
На думку податкового органу, по закінченню 2015-2017 років, позивач повинен був провести дооцінку належних йому акцій по ринковій (справедливій) вартості і сплатити податок на суму дооцінки, а, оскільки, товариство цього не зробило, воно порушило вимоги п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України. 
При цьому, при розрахунку суми належного до сплати податку, ринковою (справедливою) вартістю належних товариству позивача акцій, є дані про правочини на позабіржових ринках та біржовий курс акцій в кінці відповідного року.
На підставі висновків акта перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення № 0057591406 від 12.11.2018, відповідно до якого, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за податком на прибуток фінансових установ в сумі 3555000 грн., в тому числі, за основним зобов`язанням на суму 3039786 грн., за штрафними санкціями на суму 515214 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходу від дооцінки цінних паперів на загальну суму 16887702 грн., в результаті чого, було занижено податок на прибуток на загальну суму 3039786 грн., є безпідставними та не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі, тому податкове повідомлення-рішення №0057591406 від 12.11.2018 є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК, об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
При складанні фінансової звітності платникам податків доцільно приділяти особливу увагу питанню правильності бухгалтерського обліку дебіторської та кредиторської заборгованості, адже помилки при відображенні фінансового доходу або витрат від дисконтування довгострокової кредиторської/дебіторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу можуть призвести до неправильного відображення об`єкта оподаткування, тому як базис до визначення правильності висновків судів попередніх інстанцій слід уважно проаналізувати, як саме врегульоване це питання на рівні національних стандартів бухгалтерського обліку.
Під час проведення перевірки, контролюючий орган виходив з того, що слід застосовувати Міжнародний стандарт фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості» згідно якого цінні папери оцінюються на дату балансу за справедливою вартістю.
Натомість, позивач наголошує на тому, що зазначений стандарт не передбачає обов`язку оцінювати цінні папери на дату балансу за справедливою вартістю, а лише визначає основу оцінки справедливої вартості активів, однак, оцінка вартості активів може здійснюватися не тільки за справедливою вартістю, але й за таким принципом, як історична собівартість, а також, з використанням таких методів, як ринковий підхід, витратний підхід, дохідний підхід тощо.
Так, згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Відповідно до норм статті 4 цього Закону, бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються зокрема на таких основних принципах, як обачність - застосування в бухгалтерському обліку методів оцінки, які повинні запобігати заниженню оцінки зобов`язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства; а також історична (фактична) собівартість, за якою пріоритетною є оцінка активів підприємства, виходячи з витрат на їх виробництво та придбання.
Згідно з пункту 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства: обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених ним Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
Статтею 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для складання фінансової звітності застосовуються міжнародні стандарти, якщо вони не суперечать цьому Закону та офіційно оприлюднені на веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
У свою чергу, відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості», оцінка справедливої вартості припускає, що актив або зобов`язання обмінюється між учасниками ринку у звичайній операції продажу активу або передачі зобов`язання на дату оцінки за поточних ринкових умов.
Справедлива вартість - це ціна, яка була б отримана за продаж активу або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції на основному (або найсприятливішому) ринку на дату оцінки за поточних ринкових умов (тобто вихідна ціна), незалежно від того, чи спостерігається така ціна безпосередньо, чи оцінена за допомогою іншого методу оцінювання.
Відповідно до пункту 61 цього Стандарту, суб`єкт господарювання застосовує методи оцінки вартості, які відповідають обставинам та для яких є достатньо даних, щоб оцінити справедливу вартість, максимізуючи використання доречних відкритих вхідних даних та мінімізуючи використання закритих вхідних даних.
У той же час, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем, фактично, ототожнюється поняття справедливої вартості та ринкової вартості цінних паперів, разом з тим, у Міжнародних стандартах фінансової звітності визначено, що для проведення оцінки справедливої вартості використовується ринкова інформація та ринкові операції, однак, за МСФЗ оцінка справедливої вартості активів - це цілий комплекс заходів, різних методів, вхідних та вихідних даних та врахування ризиків. 
Тобто, ринкова вартість, фактично, є одним із елементів у здійсненні оцінки активів за справедливою вартістю, наряду із низкою інших факторів, які впливають на оцінку.
Як свідчать матеріали справи, для визначення ринкової вартості цінних паперів, відповідачем під час проведення перевірки було застосовано біржові курси цінних паперів станом не на дату обліку (31 грудня відповідного року), а на інші дати (сторінка 22 акта перевірки), що унеможливлює їх використання для оцінки справедливої вартості цінних паперів. 
До того ж, зазначений в акті перевірки біржовий курс акцій ПАТ «ЗНКІФ «Голден Вертекс Фонд», станом на 28.12.2017, є недостовірним, оскільки в 2017 році біржовий курс акцій ПАТ «ЗНКІФ «Голден Вертекс Фонд» взагалі не встановлювався, а вказана в акті перевірки ціна 1185 грн. є ціною саме закриття торгів 28.12.2017, що підтверджується копією довідки ПрАТ «ФБ «Іннекс» № 93 від 21.11.2018.
При цьому, дилерські ринки, на які посилається відповідач на сторінці 8 акта перевірки, повинні містити ціну попиту і ціну пропозиції, спред між якими може слугувати параметром для визначення справедливої вартості.
Водночас, звітні дані торговців цінними паперами, які розміщуються в загальнодоступній інформаційній базі даних НКЦПФР, не містять зазначеної інформації, а є лише підтвердженням укладення договору купівлі-продажу цінних паперів за певною ціною між невідомими сторонами.
З огляду на вказане, зазначені відомості зі звітності торговців цінними паперами  не містять та не дають встановити ціну попиту та ціну пропозиції цінних паперів певного емітента. 
При цьому, помилковість використаного податковим органом «середньоарифметичного» підходу, підтверджує взяття у якості розрахунку справедливої вартості цінних паперів відомості про укладену угоду, предметом якої є цінні папери емітента НрАТ «Укргазотрейд», ціна яких у 100 разів перевищує ціну за рештою відображених в загальнодоступній інформаційній базі даних НКЦПФР угод (1000 грн. замість орієнтовних 10 грн.), навіть якщо така угода мала місце, вона не може братися до уваги, оскільки    не є звичайною та не може відображати справедливу вартість цінного паперу.
З огляду на вищевикладене, під час розрахунку донарахування податкового зобов`язання, відповідачем не було враховано жодного фактору ризику чи обставини, які суттєвим чином впливають на визначення справедливої вартості активів, а тому, зазначений розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, що свідчить про помилковість заниження позивачем податку на прибуток.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0057591406 від 12.11.2018.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві як відокремлений підрозділ ДПС України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук
Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року