Справа № 308/6679/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

09 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
               головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А., 
       з участю секретаря Волощук В.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2021 року (у складі судді Іванова А.П.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Ел.Ен.Груп» про визнання недійсним договору, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у червні 2019 р. 
       Просив визнати договір б/н, укладений 13 грудня 2017 р. між ТОВ «ФК «Ен.Ел.Груп» і фізичною особою - ОСОБА_2 , про відступлення права вимоги за кредитним договором № 83/19-18-2008 від 27 серпня 2008 р. і договір про відступлення прав за Договором іпотеки від 13 грудня 2017 р. недійсними.
       На обґрунтування позовних вимог указав, що 27 серпня 2008 р. між ним і ВАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № 83/19-18-2008, предметом якого були грошові кошти в сумі 52 000 доларів США на строк до 2028 р. для купівлі трикімнатної квартири на вторинному ринку за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку.
       13 грудня 2017 р. між фізичною особою ОСОБА_2 і ТОВ «ФК «Ен.Ел.Груп» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 83/19-18-2008, укладеним між ним і ВАТ «Кредобанк», відповідно до якого ОСОБА_2 набула права кредитора за кредитним договором. При цьому залишилась невстановленою правова підстава переходу права вимоги за кредитним договором № 83/19-18-2008 від ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до ТОВ «ФК «Ен.Ел.Груп», яке у подальшому відступило своє право фізичній особі ОСОБА_2 . Відступлення права вимоги за іпотечним договором і його реєстрація за новим іпотекодержателем відбувалася у той період, коди органами виконавчого служби на все нерухоме майно було накладено заборону на відчуження.
       Про перехід права вимоги від ВАТ «Кредобанк» до інших осіб позичальнику не було відомо.
       Відповідно до вимог закону фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Отже відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а сам кредитор - банк або інша фінансова установа. 
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2021 р. у задоволенні позову відмовлено.
       У апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Васильчук Л.Б., просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Покликається на те, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.
Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-кредитний договір № 83/19-18-2008 укладався ОСОБА_1 із фінансовою установою, яка має право на здійснення операцій із надання фінансових послуг, а з відступленням права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця на особу, яка не має відповідного обсягу дієздатності згідно з ч.2 ст.203 ЦК України;
-судом першої інстанції не було встановлено правової підстави переходу права вимоги за кредитним договором № 83/19-18-2008 від ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до ТОВ «ФК «Ен.Ел.Груп».
Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.
У письмовому поясненні та в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мельник Я.Ю., не визнав апеляційної скарги та просить залишити рішення суду без змін, оскільки її доводи не спростовують висновків суду. Так, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, ним також не доведено факт порушення своїх прав оспореним договором, а сам договір не може кваліфікуватися як договір факторингу, що відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 08.06.2021 р. у справі № 346/1305/19.
       Інші учасники справи в судове засідання уп`яте не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується судовою повісткою про виклик, довідками про доставку електронного листа і про доставку SMS (т.2, а.с.53-55) та оголошенням про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомили, яких-небудь заяв від них до суду з цього приводу не надходило. Правова аргументація ОСОБА_1 і ТОВ ТОВ «ФК «Ен.Ел.Груп» викладена апеляційній скарзі та письмовому поясненні відповідно, в зв`язку з чим колегія суддів визнала доцільним переглянути справу за їх відсутності. 
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами під час укладення оспорюваного договору було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача про визнання оспорюваного правочину недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
При цьому, судом були встановлені наступні факти й обставини:
-27.08.2008 р. між ОСОБА_1 та ВАТ «КРЕДОБАНК» укладено кредитний договір № 83/19-18-2008, предметом якого є кредит у сумі 52000 доларів США, що видається, зокрема, на купівлю трикімнатної квартири на вторинному ринку з адресою АДРЕСА_1 (а.с.6);
-Договором купівлі-продажу з одночасною передачею квартири в іпотеку від 27.08.2008 р. стверджується придбання ОСОБА_1 у ОСОБА_3 указаної квартири, яку ОСОБА_1 передає в заставу ВАТ «КРЕДОБАНК» для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 83/19-18-2008 від 27.08.2008 р., а також усіх додаткових договорів до такого. Зазначено, що з моменту реєстрації ОСОБА_1 права власності на цю квартиру вона стає предметом іпотеки та набирають чинності умови договору, що стосуються предмета іпотеки. (а.с.7);
-Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.2013 р. у справі № 712/21938/12 встановлено, що Ужгородський міськрайонний суд розглянув позов по справі 2п-8512/10 (ПАТ «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 83/9-18-2008 від 27.08.2008 р. у сумі 481843, 22 грн. і задовольнив позовні вимоги. Указане рішення залишено без змін апеляційною інстанцією. У згаданій ухвалі зазначено, що 29.11.2011 р. між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір Факторингу, згідно з яким відбулося відступлення/купівля-продаж права вимоги за Кредитним договором № 83/19-18-2008 від 27.08.2008 р., що був укладений між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , тобто ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 (а.с.74);
-За договором про відступлення прав вимоги за Кредитним договором від 13.12.2017 р. ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен.Груп» як цедент та ОСОБА_2 як цесіонарій уклали цей договір, за яким остання стає новим кредитором за кредитним договором № 83/9-18-2008 від 27.08.2008 р. і всіх додаткових угод до нього та набуває права вимоги. При цьому зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 як боржника відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2011 р. у справі № 2п-8512/10 та розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» № 5/11 від 07.11.2017 р. становить 2619014,17 грн. (а.с.26);
-За договором про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 13.12.2017 р. ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен.Груп» як цедент та ОСОБА_2 як цесіонарій уклали цей договір, за яким остання стає новим іпотекодержателем за договором іпотеки (договір купівлі-продажу з одночасною передачею квартири в іпотеку від 27.08.2008 р., укладеному між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ВАТ «КРЕДОБАНК») і набуває всі права цедента як іпотекодержателя (а.с. 29);
-З постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.01.2018 р. у ВП № 525739995 видно, що на примусовому виконанні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебував виконавчий лист № 2-2469/11 від 15.01.2015 р., виданий Ужгородським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості за кредитним договором № 83/9-18-2008 від 27.08.2008 р. у сумі 481843,22 грн. Зазначено, що 05.12.2017 р. стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», подало письмову заяву про повернення виконавчого документа, через що указаний виконавчий лист було повернуто стягувачу (а.с.76);
-Згідно з повідомленням від 14.12.2017 р. № 14-12/17 про відступлення права грошової вимоги та відступлення прав за іпотечним договором, адресованому ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен.Груп» уклали договір факторингу № 13-12 від 13.12.2017 р., за яким перший відступив другому право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 83/9-18-2008 від 27.08.2008 р. шляхом купівлі права грошової вимоги від 29.11.2011 р., укладеним між ПАТ «КРЕДОБАНК» і ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»;
-Згідно з повідомленням від 15.12.2017 р. № 15-12/17 про відступлення права грошової вимоги та відступлення прав за іпотечним договором, адресованому ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен.Груп» та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, згідно з яким 13.12.2017 р. цедент відступає цесіонарієві, а останній набуває права вимоги до ОСОБА_1 , які виникли за кредитним договором № 83/19-18-2008 від 27.08.2008 р. Також повідомлено, що між Товариством із обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (цедент) та ОСОБА_2 (цесіонарій) 13.12.2017 р. згідно з вимогами чинного законодавства було укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки;
-З розрахунку заборгованості «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» № 5/11 від 07.11.2017 р. видно, що загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 по кредитному договору № 83/9-18-2008 від 27.08.2008 р., яка підлягає сплаті станом на 07.11.2017 р., становить 97065,52 доларів США, що в гривнях за курсом валют станом на 30.04.2017 р. складає суму у 2619014,17 грн. (а.с.83);
-У п.51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 909/968/16, в якій проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, й зазначено, що зі змісту статей 2, 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. З огляду на вказане, доводи позивача ОСОБА_1 про те, що відповідачка ОСОБА_2 не може бути стороною в оспорюваних договорах, не знайшли свого підтвердження, оскільки договір про відступлення права вимоги не вимагає специфічного суб`єктного складу і його стороною може бути фізична особа, зокрема й відповідачка ОСОБА_2 ;
-Окрім цього, суд вважає необхідним зазначити, що в розглядуваному випадку відбулося відступленні права вимоги, за яким до нового кредитора, зокрема відповідачки ОСОБА_2 , перейшло лише право вимагати від боржника, яким є позивач ОСОБА_1 , виконати своє грошове зобов`язання, а не право надавати фінансові послуги, вчинення яких належать лише банкам й фінансовим установам;
-Матеріали справи містять відомості, з яких видно, що повідомлення про відступлення права грошової вимоги та відступлення прав за іпотечним договором були адресовані ОСОБА_1 15.12.2017 р. уповноваженою особою відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Ел. Ен.Груп», тобто посилання позивача ОСОБА_1 на непоінформованість щодо відступлення права вимоги до нього не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи;
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не дають підстав для скасування оскарженого рішення.
Так, довід апелянта про те, що судом першої інстанції не було встановлено правової підстави переходу права вимоги за кредитним договором № 83/19-18-2008 від ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до ТОВ «ФК «Ен.Ел.Груп», не заслуговує на увагу як безпідставний і надуманий та спростовується адресованим ОСОБА_1 повідомленням ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про відступлення права грошової вимоги та відступлення прав за іпотечним договором від 14.12.2017 р. № 14-12/17 (т.1, а.с.79-80), якому суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Довід апеляційної скарги про те, що кредитний договір № 83/19-18-2008 укладався ОСОБА_1 із фінансовою установою, яка має право на здійснення операцій із надання фінансових послуг, а з відступленням права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця на особу, яка не має відповідного обсягу дієздатності згідно з ч.2 ст. 203 ЦК України, суперечить фактичним обставинам справи та не узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду.
Зокрема, згідно з висновками ВП, викладеними у постанові від 08 червня 2021 р. у справі № 346/1305/19 зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).
Договір відступлення прав вимоги за кредитним договором і договір про відступлення прав за договором іпотеки за своїми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на відповідача як нового кредитора. Відповідач не набула право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором і договором іпотеки у неї виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). 
Суб`єктний склад правочинів із відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (пункти 51-52)).
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 10.06.2022 р.

Судді: