КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 Справа № 757/26050/19-ц                                         Головуючий 1 інстанція - Остапчук Т.В.
Провадження № 22-ц/824/3316/2022                           Доповідач 2 інстанція- СухановаЄ.М.
ПОСТАНОВА
ІменемУкраїни
14 червня  2022  року                                                                               м. Київ
Київськийапеляційний суд у складі колегіїсуддів судової палати у ивільних справах:
Головуючогосудді                   Суханової Є.М.,
суддів:                                        Сушко Л.П., ОлійникаВ.І.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Брицької Анни Миколаївни на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у справі за заявою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Брицької Анни Миколаївни про відшкодування судових витрат у справі №757/26050/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-
                                                ВСТАНОВИЛА:
   В провадженні судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року позовну заяву  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності залишено без розгляду за заявою позивача.                                             
12.02.2021  року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Брицької Анни Миколаївни про відшкодування судових витрат у справі №757/26050/19-ц.
Заявник просила стягнути з позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 41500,00 грн..
          Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року 
у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Брицької Анни Миколаївни про відшкодування судових витрат у справі № 757/26050/19-м за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права  власності - відмовлено.                                                              
     Не погоджуючись із ухвалою суду,    ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Брицької Анни Миколаївни подано апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.  Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відмовляючи в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЩІК України, оскільки відсутні підстави для визнання дій позивача необгрунтованими, так як звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необгрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
      Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
 22.05.2019 року в провадження судді Печерського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності.: ;
20.01.2021  року через канцелярію суду позивач подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 08.02.2021 року заяву позивача про залишення позовної заяви без розгляду, задоволено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1  - про визнання права власності залишено без розгляду.
12.02.2021  року до Печерського районного суду м. Києваі надійшла заява представника відповідача   ОСОБА_3 - адвоката Брицької Анни Миколаївни про відшкодування судових вихра у справі №757/26050/19-ц. Заявник просив стягнути з позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 41500,00 грн.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦІП України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про їахист прав людини і основоположних свобод.  
Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.
За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.                        ,            | :
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У заяві про стягнення судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, заявник не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із відмовою від позову та закриття провадження у справі.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані| з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовкй до ц розгляду.                   , . ;
Витрати на професійну правничу допомогу, згідно зі ст. 137 ЦПК України - це витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподіл} судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних]; доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає ісплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних  витрат.                                                     !
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між соронами. 
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої і статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини , п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать  про зловживання процесуальними правами.      
Враховуючи вище наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої ст.. 142 ЦПК України.
    За вказаних обставин, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.
     За вказаних обставин, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.
     За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Брицької Анни Миколаївнизалишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повна постанова складена 14.06.2022 року 
 
         Головуючий:                                                         Є.М. Суханова
 
         Судді                                                                     В.І.Олійник
                                                                                       Л.П.Сушко