УХВАЛА

07 червня 2022 року 
м. Київ

Справа №  910/10363/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б. Ю. (головуючий), Булгакової І. В. і Селіваненка В. П.,
за участю секретаря судового засідання Крапивної А. М.,
представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (далі - ТОВ  «Діамед-1») - Пономаренка  В.  М.,                  
відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Тосан Інвест» (далі - ТОВ  «Тосан-Інвест») - не з`явився, 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ «Діамед-1»
на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2021 (суддя Мудрий  С.  М.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 [колегія суддів: Чорногуз  М.  Г. (головуючий), Мальченко  А.  О., Агрикова  О.  В.]
зі справи № 910/10363/21
за позовом ТОВ «Діамед-1» 
до ТОВ «Тосан-Інвест»
про визнання договору укладеним та стягнення 104  639,93  грн. 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. ТОВ «Діамед-1» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Тосан-Інвест» про визнання договору про спільне використання мереж водопостачання та водовідведення від 10.10.2018 № 10/10/18 (далі - Договір) укладеним у запропонованій позивачем редакції та стягнення з відповідача на користь позивача 104  639,93  грн. заборгованості за Договором.
1.2. Позовна заява мотивована тим, що: позивач стосовно відповідача є виконавцем комунальних послуг, оскільки надає послуги водовідведення і водопостачання через свої мережі; на підставі частин першої, третьої і четвертої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ «Діамед-1» надіслало ТОВ «Тосан-Інвест» Договір, а останнє у відповідь не повідомило про відмову чи заперечення щодо укладення Договору, продовжуючи використовувати мережі позивача та отримувати комунальні послуги; за висновком позивача, Договір вважається укладеним у запропонованій ним редакції; враховуючи, що Договір є укладеним на один рік і продовжувався автоматично на той же строк і тих же умовах, у відповідача утворилась заборгованість за комунальні послуги в розмірі 104  639,93  грн.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.
2.2. Прийняті зі справи судові рішення мотивовані тим, що позивач не є управителем, ані виконавцем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому посилання на положення абзацу третього частини четвертої зазначеного Закону щодо порядку укладання договорів на житлово-комунальні послуги як на підставу визнання Договору укладеним є необґрунтованим. 
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
ТОВ «Діамед-1», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції оскаржувані рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу (з урахуванням  заяви про усунення недоліків) з посиланням на приписи пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано тим, що у прийнятті оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 15.03.2018 зі справи №  401/710/15-ц, від 26.09.2018 зі справи №  750/12850/16-ц, від 18.03.2019 зі справи № 210/5796/16-ц, від 20.06.2018 зі справи №  910/13488/17, висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 20.04.2016 зі справи №  6-2951цс15, та висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 01.11.2010 зі справи №  52/647. 
5. Доводи інших учасників справи
ТОВ «Тосан-Інвест» у відзиві на касаційну скаргу зазначило про безпідставність її доводів та просило оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Водночас відповідач подав заяву про подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи в касаційному порядку в строки, передбачені частиною восьмою статті 129 ГПК України, посилаючись при цьому на те, що у відзиві на позов в суді першої інстанції відповідач заявив, що очікує понести зазначені витрати в розмірі 25  000  грн.  
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Стислий виклад обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
6.1. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлові приміщення на вул.  Симиренка, буд.  17-А в місті Києві належать на праві приватної власності ТОВ «Діамед-1», товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест», ТОВ «Тосан Інвест», а також частина нежитлових приміщень за цією адресою належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.
6.2. Відповідно до акта приймання-передачі майна від 25.08.2016 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2016 № 964 та переходом до ТОВ «Діамед-1» права власності на нежитлові приміщення за адресою: місто Київ, вул.  Симиренка, 17-А, що знаходились у власності споживчого товариства «Діамед», останнє передає, а ТОВ «Діамед-1» приймає: усі внутрішні та зовнішні технічні мережі водопостачання та водовідведення, відомчі каналізаційні мережі Д=150 мм, довжиною 115  м.  п., а також оглядові колодязі в кількості 6 шт.; головний внутрішньобудинковий лічильник та центральний ввід.
Зазначена каналізаційна мережа та оглядові колодязі в кількості 6 шт. знаходились на балансі споживчого товариства «Діамед» згідно з актом розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 03.03.2010.
6.3. ТОВ «Діамед-1» 12.10.2018 на адресу ТОВ «Тосан Інвест» цінним листом з описом вкладень було направлено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого споживач (ТОВ «Діамед-1») зобов`язується власними силами забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) субспоживачеві (ТОВ «Тосан Інвест»)  питної води  та забезпечити технічну можливість приймання (транзиту) від субспоживача стічних вод, а субспоживач зобов`язується здійснювати своєчасне відшкодування витрат споживача, понесених останнім на  водопостачання та водовідведення.
6.4. Спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав непідписання відповідачем надісланого позивачем проєкту Договору, у зв`язку з чим, на думку позивача, відповідно до положень  статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Договір є укладеним у редакції, запропонованій позивачем.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він стосовно відповідача є виконавцем комунальних послуг, оскільки надає послуги водовідведення та водопостачання через свої мережі.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
7.2. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Виходячи з положень зазначеної норми, касаційний перегляд може відбутися за наявності таких складових: суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного в постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
7.3. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 зі справи №  233/2021/19.
Так, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
7.4. Проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та справах, на які посилається скаржник, Касаційний господарський суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.
7.5. У постановах, на які позивач посилається в касаційній скарзі, зроблено висновки стосовно того, що: споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду від 15.03.2018 зі справи № 401/710/15-ц, від 26.09.2018 зі справи №  750/12850/16-ц та від 18.03.2019 зі справи №  210/5796/16-ц, постанова Верховного Суду України від 20.04.2016 зі справи № 6-2951цс15).
7.6. Касаційний господарський суд зазначає, що хоча правовідносини в зазначених справах за змістом і стосуються питання надання житлово-комунальних послуг, проте судові рішення у справі, що розглядається, та у справах, на які посилається позивач, ухвалено з урахуванням принципово різних фактичних обставин. 
7.6.1. Так, у наведених скаржником справах №  401/710/15-ц, №  6-2951цс15 та №  210/5976/16-ц суди дійшли висновку про задоволення/часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачі в справах мали законні правомочності учасника відносин у сфері житлово-комунальних послуг стосовно будинків за спірними адресами, а відповідачі (споживачі) користувалися такими послугами за відсутності відповідного договору. 
Постановою Верховного Суду від 26.09.2018 зі справи №  750/12850/16-ц рішення суду апеляційної інстанції скасовано з передачею справи до цього суду на новий розгляд з посиланням на те, що суду належить встановити факт отримання чи неотримання відповідачами комунальних послуг.
7.6.2. Водночас у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходили з такого:
послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації міста Києва за адресою нежитлових приміщень, які належать відповідачу (м. Київ, вул. Симиренка, буд. 17-А), надаються останньому публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» на підставі договору про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 11.07.2011 № 09700/5-08. Доказів втрати чинності цим договором, нікчемності та/або визнання його недійсним матеріали справи не містять;
акти розмежування балансової належності каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності та акт приймання-передачі майна не підтверджують факту набуття позивачем у приватну власність відомчих каналізаційних мереж, внутрішніх та зовнішніх технічних мереж водопостачання та водовідведення, оглядових колодязів, а лише встановлюють факт приймання останніх позивачем та підтверджують його зобов`язання нести відповідальність за технічний стан та експлуатацію каналізаційних мереж;
позивач не є виконавцем комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, ані управителем будинку в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також не є одноосібним власником приміщень за адресою: вул.  Симиренка, 17-А в місті Києві;
отже, у відповідача відсутній обов`язок укладати відповідний договір про спільне використання мереж водопостачання та водовідведення з позивачем та сплачувати на користь останнього вартість послуг з водопостачання та водовідведення.
7.7. Аналіз висновків, зроблених у судових рішеннях у справі, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених скаржником постановах Верховного Суду, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням конкретних фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення. 
7.8. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 20.06.2019 зі справи №  910/13488/17, скаржник лише формально зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновку в цій справі без зазначення, щодо застосування якої саме норми права суди не врахували висновку. Отже, доводи касаційної скарги в цій частині за своєю суттю не стосуються питань права та правозастосування.
7.9. Стосовно ж розподілу витрат на професійну правничу допомогу, то зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій з посиланням на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 зі справи №  922/1163/1, від 12.05.2020 зі справи №  904/4507/18, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини  дійшли висновку, що надані ТОВ «Тосан Інвест» докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в судах першої й  апеляційної інстанцій і їх розмір відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та розумної необхідності таких витрат.
7.10. ТОВ «Діамед-1» у касаційній скарзі посилається на те, що при ухваленні оскаржуваних рішення і постанови в частині вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судами не враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.10.2019 зі справи №  922/445/19 щодо застосування статей 126, 129 ГПК України у подібних правовідносинах.
7.11. Касаційний господарський суд виходить з того, що застосування судами статей 126, 129 ГПК України залежить від доведеності/недоведеності надання адвокатами послуг з правничої допомоги, наданих суду доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат та від обставин обґрунтованості, співмірності, реальності й необхідності відповідних витрат.
7.12. Водночас скаржник, цитуючи окремі витяги з тексту постанови Верховного Суду зі справи №  922/445/19, свої доводи ґрунтує виключно на запереченні встановлених судами обставин щодо наявності підстав для відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу і зводить їх до вимоги про встановлення інших обставин справи та переоцінки доказів, що виходить за межі касаційного провадження, визначені в статті 300 ГПК України.
7.13. Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 01.11.2010 зі справи №  52/647 Верховним Судом не приймаються, оскільки постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні частини четвертої статті 236 ГПК України.
7.14. Отже, здійснивши детальний аналіз наведеної практики та рішень судів попередніх судових інстанцій зі справи, Верховний Суд у контексті доводів касаційної скарги дійшов висновку, що скаржник не навів аргументів, які згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України можуть бути підставою для касаційного перегляду рішення і постанови судів попередніх інстанцій зі справи в установленому процесуальним законом порядку.
7.15. Інші питання, які порушує скаржник, стосуються оцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, тобто знаходяться поза межами компетенції суду касаційної інстанції відповідно до положень ГПК України, зокрема статті 300 цього Кодексу.
8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
8.2. Оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження ТОВ «Діамед-1» не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі (з урахуванням заяви про усунення недоліків), колегія суддів на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження.
9. Судові витрати
9.1. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати позивача у цій справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. 
9.2. На час прийняття постанови Верховним Судом зі справи № 910/10363/21 відповідачем не подано доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, про відшкодування яких заявлено у відзиві на позовну заяву зі справи, а тому наразі відсутні підстави для вирішення питання щодо стягнення вартості таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 зі справи №  910/10363/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                         Б. Львов
Суддя                                                                                                         І. Булгакова
Суддя                                                                                                          В. Селіваненко